ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28662/23

Провадження № 22-з/820/65/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський цегельник», третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання права спільної сумісної власності, скасування рішення про державну реєстрацію права та витребування майна, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський цегельник» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

24.03.2025 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03.12.2024 року позов задоволено частково. Витребувано від ТОВ «Подільський цегельник» 47,5 % цілісного майнового комплексу цегельного заводу, що знаходиться по вул. 40-річчя Перемоги, 64, с. Москалівка Хмельницького району Хмельницької області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З метою упередження негативних наслідків в формі ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду та з метою забезпечення захисту прав ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Подільський цегельник» будь-яким шляхом, який визначений законодавством України, відчужувати частку цілісного майнового комплексу цегельного заводу, яка належить ОСОБА_1 згідно з вказаним рішенням.

Також просив суд заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав здійснення реєстраційних дій щодо відчуження будь-якої частки цілісного майнового комплексу або всього цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ТОВ «Подільський цегельник».

В запереченнях на заяву про забезпечення позову ТОВ «Подільський цегельник» вказано, що заявником не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, реалізації майна чи підготовчі дії до його реалізації. Тобто, заявником не доведено наявність реального ризику незабезпечення ефективного захисту його порушених прав.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належно обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Подана заява не містить достатнього обґрунтування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання рішення суду, не наведено доказів на підтвердження існуючої загрози невиконання рішення суду в разі набрання ним законної сили в майбутньому.

З врахуванням наведеного слід відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 381, 389, 390 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк