Справа № 299/8136/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 січня 2024 року, ухвалене суддею Кашуби А.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що 01 серпня 2009 року у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_1 , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №86. Від шлюбу в них народилось двоє дітей, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначав, що сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб з ОСОБА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 січня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 01 серпня 2009 року у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, запис в книзі реєстрації актів про одруження №86.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачем не надано доказів на обґрунтування причин розірвання шлюбу, а судом не перевірено існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Вважає, що суд першої інстанції формально розглянув справу, не з`ясував фактичні взаємини між ними, не врахував наявність малолітніх дітей та не вжив заходів для примирення подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить надати строк на примирення, так як вважає, що слід спробувати зберегти сім`ю, враховуючи інтереси їх неповнолітніх дітей.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про надання сторонам строку для примирення та надано тримісячний строк на примирення.

Оскільки, протягом наданого апеляційним судом строку сторони по справі не повідомили суд про можливе примирення, то ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року було призначено справу до розгляду на 18 березня 2025 року о 11 год. 00 хв.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Заяв, клопотань від сторін спору про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності однієї зі сторін, також не надходило.

Позивач ОСОБА_2 повідомлений шляхом надсилання йому смс-повідомлення, яке згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» надіслано йому 17.09.2024 (а.с.53).

Відповідач ОСОБА_1 повідомлялася шляхом надсилання їй смс-повідомлення, яке згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» надіслано їй 17.09.2024 (а.с.52).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 серпня 2009 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №86 (а.с.6).

Від шлюбу в сторін народилось двоє дітей, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

З аналізу ч. 7 ст. 240 ЦПК України слідує, що надання строку для примирення подружжя у шість місяців є правом суду, а не його обов`язком.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Подружнє життя між сторонами виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, різних характерів, поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства. У зв`язку з цим між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, шлюб існує лише формально.

Вказане підтверджується небажанням ОСОБА_2 в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачкою.

Як зазначала в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , то суд першої інстанції формально вирішив справу по суті, не дослідив, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей, яким потрібна повноцінна сім`я та вважає, що сім`ю можна зберегти і тому звернулася до апеляційного суду з метою оскаржити рішення про розірвання шлюбу.

У відзиві ОСОБА_2 просив апеляційний суд надати сторонам строк на примирення, оскільки судом першої інстанції такого строку надано їм не було.

Апеляційний суд враховуючи положення ч. 7 ст. 240 ЦПК України ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2024 року надав подружжю строк в три місяці, апеляційне провадження у справі на цей строк зупинено. Судом враховано бажання сторін примиритися, а також наявність двох неповнолітніх дітей.

Протягом надано апеляційним судом тримісячного строку сторони не заявили про бажання укласти між ними мирову угоду чи досягнення певного консенсусу і тому з метою продовження розгляду апеляційної скарги провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду.

Фактично з моменту зупинення провадження 06 червня 2024 року та до моменту розгляду судом даної справи по суті 18 березня 2025 року пройшло більше дев`яти місяців, однак сторони не подавали ніяких заяв чи клопотань та не з`явились у судове засідання з метою повідомити суд про потенційне примирення між подружжям.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованих висновків щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, оскільки за наданий судом час сторони не примирились, а тому слід погодитись з висновками суду першої інстанції щодо неможливості збереження шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 січня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: