Справа № 202/4800/24
Провадження № 2/202/565/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року Індустріальний районний м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Десятерика Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що з відповідачкою ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 .

Позивач зазначив, що з липня 2020 року вони з відповідачкою, як подружжя, не проживають. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2024 року шлюб між ними розірваний.

Після припинення подружніх стосунків син залишився проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина повністю знаходиться на його утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2024 року з відповідачки на його користь на утримання сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів ОСОБА_2 . Але і після видання судового наказу відповідачка аліменти не сплачує.

Позивач вважає, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків по відношенню до сина, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не дбає про його духовний розвиток.

За час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ОСОБА_2 жодного разу не зателефонувала сину, не цікавиться його навчанням у школі, не підтримує жодних контактів з дитиною. Тому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Індюкова Т.В., і позивач підтримали позов і просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, від її представника, адвоката Мондріч А.Є., надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи заяви ОСОБА_2 від 26.08.2024, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Брундій А.О., в котрій зазначено, що вона, відповідачка, не займається вихованням сина ОСОБА_3 , не планує займатися його вихованням у майбутньому, оскільки в неї є нова родина. З дитиною вона не спілкується, їй не цікава його подальша доля. Вона не заперечує проти проживання дитини з батьком ОСОБА_1 . Просить справу розглядати без її участі, проти позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 вона не заперечує ( а.с. 83).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, направлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, а також висновок, в котрому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьки дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторони у справі, перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2008 року. Згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2024 року, шлюб між сторонами розірваний.

На підставі судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідачки.

Відповідно до копій характеристик, складених Дніпровською гімназією №135 Дніпровської міської ради, вбачається, що мати ОСОБА_3 за весь час навчання у школі не з`являлася, навчанням сина не цікавилась; батько дитини приділяє належну увагу вихованню сина, турбується про його навчання.

З копії довідки від сімейного лікаря ТОВ НВП «Медицинські системи і технології» вбачається, що позивач з дитиною систематично відвідує лікаря, телефонує і цікавиться результатами аналізів дитини; дбайливо ставиться до здоров`я сина.

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_6 , проведеного на підставі звернення адвоката Індюкової Т.В., за допомогою відеоконференції в месенджері Телеграм з ОСОБА_3 , психоемоційний стан останнього є хитким, що є характерним для підліткового віку та проживанню ним травмуючої ситуації, пов`язаною з розірванням шлюбу між батьками та тим, що мати покинула їх місце проживання. Нервовий і напружений стан ОСОБА_4 ще пов`язаний із бойовими діями на території України та періодичними обстрілами та ракетними ударами по м. Дніпру. Стан підлящика є емоційно не стабільним, потребує тривалої роботи з ним фахівця - дитячого психолога. ОСОБА_3 має виражену прихильність до батька ОСОБА_1 , наявне почуття поваги та теплого прийняття. До матері відчуває почуття досить негативні та такі, що при згадування про неї завдають ре травматизації, погіршення психоемоційного стану.

Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, останній вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку зазначено, що позивачем не надано переконливих доказів того, що матір дитини свідомо нехтує батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; не проявлення інтересу до дитини, що особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Згідно ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Стаття 164 Сімейного кодексу України визначає підстави, за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, вказано, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 постанови).

Згідно з частиною 3 ст. 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками, суд вважає, що обставини, встановлені під час справи, не доводять беззаперечно про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і, що поведінку відповідачки ОСОБА_2 не можливо змінити у кращу сторону по відношенню до сина ОСОБА_4 .

При цьому слід зазначити, що суд критично ставиться до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 про її згоду на позбавлення батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , оскільки відмова від батьківства є неприродною. Також привертає увагу зміст самої заяви, яка містить мотиви її написання, - «оскільки в мене є нова родина», що також не є логічним і природним. Суд вважає, що наявність заяви про згоду на позбавлення батьківських прав не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

З висновку психолога ОСОБА_6 вбачається, що дитина переживає через розлучення батьків і через те, що мати покинула їх.

При прийнятті рішення судом також враховується вік ОСОБА_5 , якому вже виповнилося 15 років, і який все ще залишається дитиною, але доволі дорослою.

Суд також зважає на висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, відповідно до котрого є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інші письмові докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, також не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Таким чином, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя - Бєльченко Л.А.