Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

секретаря судового засідання Корень В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивує тим, що 11.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_3 приймає у власність грошові кошти в сумі 525 000,00 грн., що є еквівалентом 22 162 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, постановленим на момент укладення договору, та зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, тобто 525000, 00 грн., а у разі зміни курсу валют на моменту повернення, не менше 22 162 доларів США з моменту укладення даного Договору до 15.06.2020 року.

Вказує, що згідно п. 4 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену у п. 1 даного договору без сплати процентів. Відповідно до п. 6 Договору, виконання зобов`язання за договором має бути здійснене готівкою. Згідно п. 8 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зауважує, що Договір позики від 11.12.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Герич А.В. та зареєстровано у реєстрі за №1253.

Вказує, що оскільки договором позики було встановлено строк повернення до 15.06.2020 року, однак у добровільному порядку позичальник не виконує взяте на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить: основна сума боргу в розмірі 900 863,14 грн.; інфляційні втрати в розмірі 97 959,62 грн.; штрафні санкції у вигляді 3% річних в розмірі 30 063,71 грн.

На підставі вищенаведеного, просить суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість на загальну суму 1 028 886.47 грн.; судові витрати; зазначити у виконавчому документі про нарахування 3% річних на суму основного боргу розмірі 900 863,14 грн., починаючи з 18.06.2024 до виконання рішення суду за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, 3-3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих відсотків з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 до моменту виконання рішення суду; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ОСОБА_3 суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Позивач в судове засідання не з`явилася та її представник подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити таку.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом надсилання на його зареєстроване місце проживання ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток, а в подальшому через оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_3 приймає у власність грошові кошти в сумі 525 000,00 грн., що є еквівалентом 22 162 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, постановленим на момент укладення договору, та зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, тобто 525000, 00 грн., а у разі зміни курсу валют на моменту повернення, не менше 22 162 доларів США з моменту укладення даного Договору до 15.06.2020 року.

Судом також встановлено, що Договір позики від 11.12.2019 року був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Герич А.В. та зареєстрований у реєстрі за №1253.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що строк виконання Договору позики від 11.12.2019 визначено до 15 червня 2020 року.

Проте, відповідач позичені кошти не повернув, досудові перемови про повернення грошових коштів залишені без реагування, доказів зворотного суду не надано. Крім того, згідно відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, гр. ОСОБА_3 01.02.2020 о 06.40 год. виїхав за межі території України. Інформація про повернення вказаного громадянина відсутня.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість відповідача становить: основна сума боргу в розмірі 900 863,14 грн.; інфляційні втрати в розмірі 97 959,62 грн.; штрафні санкції у вигляді 3% річних в розмірі 30 063,71 грн.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів повернення грошових коштів відповідачем за договором позики у погоджений сторонами строк, а також відповідних повідомлень відповідача щодо існування обставин, які унеможливлюють повернення коштів.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти в повному розмірі, суд приходить до висновку, що дана позовна заява підлягає до задоволення в цій частині.

Що стосується позовних вимог про зазначення у виконавчому документі про нарахування 3% річних за заданою позивачем формулою, а також стягнення суми нарахованих відсотків до моменту виконання рішення суду; та роз`яснити органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ОСОБА_3 суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, суд зауважує наступне.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту ч. 2 ст. 5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

З наведеного вище вбачається, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той, який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, оскільки такий спосіб захисту, який вказаний у даних позовних вимогах, не передбачений цивільно-процесуальним законодавством, натомість задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для відновлення порушеного права позивача, тому суд приходить до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Зменшену позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 11.12.2019 року у розмірі 1 028 886.47 (один мільйон двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. сорок сім коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 10 288.86 (десять тисяч двісті вісімдесят вісім грн. вісімдесят шість коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе