ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/441/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/7214/24 Категорія: на ухвалу Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Довженко Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кукареки Катерини Сергіївни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кукарека Катерина Сергіївна, звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві просила встановити факт перебування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні її вітчима ОСОБА_1 . Зазначила, що такий факт має юридичне значення для заявника, оскільки підтвердить його статус особи, у якої на утриманні переобуває троє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2012 р.н., ОСОБА_4 , 2018 р.н., та ОСОБА_5 , 2025 р.н., та яка не підлягає призову під час мобілізації на особливий період.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року у відкритті провадження відмовлено. Роз`яснено, що заявник має право на звернення до суду з позовною заявою в загальному порядку. Така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки наявний спір про право.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кукарека К.С. оскаржила його до суду апеляційної інстанції, вказуючи, що судова ухвалу необґрунтована.

Вказує, що суд помилково зробив висновок про те, що у заяві ОСОБА_1 порушує спір про право - право на виховання дитини її батьками. Зокрема суперечливою є цитата оскаржуваного рішення: «Заявник просить встановити факт перебування неповнолітньої дитини на утриманні вітчима. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - особи, яка виховує дитину, що проживає та перебуває на його утриманні, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Для підтвердження самостійного виховання заявником та здійснення догляду за малолітньою дитиною необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав її рідної матері та батька обмежується або припиняється.»

Вказаний висновок оскаржуваної ухвали є помилковим, таким що не відповідає фактичним обставин справи. Заявник вже має соціально-правовий статус багатодітного батька, що підтверджується свідоцтвом багатодітної родини НОМЕР_1 від 03.06.24 року. Питання про фактичне сумісне проживання ОСОБА_3 та її виховання заявником не підлягають сумніву, оскільки встановлені органом опіки і піклування Уманської міської ради.

Родина ОСОБА_6 виховує ОСОБА_3 спільно, доказом чого також є акт обстеження умов проживання дитини від 17.09.2024 р. У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вимога про встановлення факту самостійного виховання заявником своєї падчерки не заявлена.

Просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заінтересована особа ОСОБА_7 у своїй заяві також підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у справі наявний спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах 1 та 2 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відмовляючи у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з його заяви вбачається спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, вимогам законодавства. Подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні/утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні.

(Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі №333/7023/23.)

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Кукареки Катерини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 березня 2025 року.

Судді