ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/622/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/7123/24 Категорія: 314000000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2025 (повний текст складено 11.02.2025, суддя в суді першої інстанції Годік Л.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про анексію майнового комплексу,

в с т а н о в и в :

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив: припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 150 кв.м. по АДРЕСА_1 , набутого за договором з істотними порушеннями; заборонити ОСОБА_4 анексію території цілісного майнового комплексу по основному договору дарування від 27.05.1994 р. по АДРЕСА_1 співвласника ОСОБА_1 ; судовий збір стягнути з відповідача.

Позов обґрунтований тим, що йому разом з співвласником на праві спільної сумісної власності з рівними частками належить майновий комплекс, до складу якого входять усі види майна (будинок, територія, простір над і під комплексом з необхідною висотою та глибиною). Комплекс знаходиться в районі паломництва брацлавських хасидів. Договір не передбачає поділ спільного майна на окремі види (земля, будинок тощо), а тільки разом, як відповідну частку єдиної платформи. І перехід права власності на відокремлене майно не означає перехід права власності і на комплекс з його інфраструктурою. Але співвласник в порушення норм законодавства, ст. 89 ЗК України відокремила земельну ділянку площею 150 кв.м. від сформованого майнового комплексу і передала безвідплатно по договору дарування від 29.08.2017 ОСОБА_4 представнику хасидської общини і Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана. За наявності умислу з обох сторін відбулося відчуження земельної ділянки без встановлення її меж в натурі і включення відомостей до Державного земельного кадастру. І виникла проблема утримання і обслуговування ділянки, що привело до анексії єдиного майнового простору новим суб`єктом домогосподарства, яке за законом йому не належить.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2025 у задоволенні позовних вимог у справі відмовлено. Суд зазначив, що позивачем не надано суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів та позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 12.02.2025 подав апеляційну скаргу, вказавши на порушення основних вимог стандартної судової процедури, просить визнати рішення суду від 11.02.2025 господарським, скасувати його, а розгляд справи припинити; постановити окрему ухвалу про відповідальність Уманського міськрайонного суду за зловживання повноваженнями і невиконання процесуальних обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що провадження у справі відкрито 30.12.2025, а рішення прийнято 11.02.2025 з порушенням терміну розгляду понад 13 днів. Тому процес розпочався як судовий, а завершився як господарський. Без жодних підстав порушені основні вимоги стандартної судової процедури. Суддя відмовилася почути його і розглянути справу по суті, відкрито прийняла участь в омані для допомоги єврейській общині привласнити частину майна позивача. Діючи поза судовим процесом суд і суддя втратили свої офіційні повноваження і їх рішення не мають юридичної сили навіть віддалено.

Відзиву на скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 27.05.1994 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353175688 від 06.11.2023 ОСОБА_7 на праві приватної власності, на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.08.2017, належить земельна ділянка площею 0,015 га по АДРЕСА_1 .

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таку правову регламентацію.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням викладеного вище, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що договір дарування від 29.08.2017 не передбачає поділу спільного майна на окремі види (земля, будинок тощо) і перехід права власності на відокремлене майно не означає перехід права власності і на комплекс з його інфраструктурою. При цьому просить припинити право власності відповідача на земельну ділянку, набуту за договором дарування від 29.08.2017, з істотними порушеннями, як вказує позивач.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом та вбачається з наданої копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353175688 від 06.11.2023 ОСОБА_7 на праві приватної власності, на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.08.2017, належить земельна ділянка площею 0,015 га по АДРЕСА_1 .

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем, який є власником частини земельної ділянки, у чому таке порушення полягає.

Також варто вказати, що не зрозуміло яким чином, за наведених в позовній заяві обставин, суд може припинити право власності, набуте внаслідок договору дарування, власника майна, ще й з огляду на те, що ОСОБА_1 не є стороною зазначеного договору дарування, а відтак не має ні прав ні обов`язків за цим договором.

Отже твердження апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення нічим не підтверджені, а докази, надані позивачем, оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України на противагу доводам апеляційної скарги. Посилання в апеляційній скарзі на те, що суддя відмовилася почути його та розглянути справу по суті, свідчать лише про незгоду з ухваленим судовим рішенням.

Твердження ж скаржника про порушення процесуального строку розгляду даної справи не відповідають дійсності, оскільки за приписами ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, провадження у справі відкрито 30.12.2025, а справу розглянуто з ухваленням рішення 11.02.2025, у строк, визначений Законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати рішення суду господарським, а розгляд справи припинити, проте такі вимоги є безпідставними, з огляду на те, що заявлений спір у даній справі відноситься до цивільної юрисдикції, а підстави для припинення розгляду скаржником не наведені.

Вимоги апеляційної скарги ухвалити окрему ухвалу відносно суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє через відсутність підстав, передбачених ст. 262 ЦПК України, оскільки такі не були встановлені під час розгляду справи, а зводяться до незгоди позивача з ухваленим судовим рішенням.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так як скаржника звільнено від сплати судового збору згідно положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як особу з інвалідністю І групи, витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2025 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про анексію майнового комплексу залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 25.03.2025.

Суддя-доповідач

Судді