Справа № 485/2491/24
Провадження № 2/485/64/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

за участю представника позивача - Обуховської Р.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ВЧ НОМЕР_1 - Баранецького Т.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі його транспортного засобу - трактора МТЗ-80, з вини військовослужбовця ОСОБА_2 під час керування ним автомобілем Mitsubishi L-200. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, вартість матеріального збитку становить 178 910,13 грн. ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , під час виконання своїх службових обов`язків, допустив порушення п.2.3Б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що був притягнутим до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Крім того, внаслідок ДТП трактор МТЗ-80 виведено з ладу, що унеможливило використання його позивачем у сільськогосподарській діяльності, що негативно вплинуло на його емоційний стан, збільшило нервозність, погіршило відносини у сім`ї, чим завдало моральних страждань, які оцінює у 30 000 грн.

У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 178 910,13 грн., витрати на проведення оцінки вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу у розмірі 4000 грн., та на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України.

В уточнених вимогах представник позивача, мотивуючи тим, що на обох відповідачів покладено обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу вище зазначеної шкоди, просить стягнути її з відповідачів солідарно.

У відзиві на позов представник військової частини НОМЕР_1 в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заперечення мотивовані тим, що в/ч НОМЕР_1 не є власником автомобіля Mitsubishi L-200, яким на час ДТП керував військовослужбовець ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків. Вважає, що сама лише обставина перебування ОСОБА_2 на військовій службі у відповідача та виконання ним службових обов`язків під час вчинення ДТП, не може бути підставою для задоволення позову про стягнення збитків. Автомобіль Mitsubishi L-200, номерний знак НОМЕР_2 , який зіткнувся з трактором МТЗ-80 р/н НОМЕР_3 , був доставлений волотнерами ОСОБА_3 на його підрозділ, та не зареєстрований за військовою частиною НОМЕР_1 . Стверджує, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не була застрахована, а тому належним відповідачем та особою, яка має обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування є МТСБУ (а.с.65-71).

У відповіді на відзив представника військової частини НОМЕР_1 представник позивача доводи зазначені у відзиві на позовну заяву вважала необгрунтованими. Зазначила, що згідно п.6 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України саме на військову частину покладений обов`язок щодо постановки на облік всього військового майна незалежно від його призначення та джерел походження, якого остання не дотримала, що не може бути підставою для відмови у позові. Шкода заподіяна військовослужбовцем ОСОБА_2 у зв`язку та під час виконання обов`язків військової служби у в/ч НОМЕР_1 , що є підставою для покладення на відповідача, як на роботодавця, відповідальності за спричинену третій особі шкоду відповідно до ст.1167, 1172 ЦК України (а.с.77-82).

У відзиві на позов представник Моторно (транспортне) страхове бюро України заперечив проти позовних вимог до МТСБУ. Зазначив, що колісні транспортні засоби автомобіль Mitsubishi L-200 та МТЗ-80 р/н НОМЕР_3 на дату ДТП не були забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до пп."а" п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону) №1961-ІV від 01 липня 2004, що діяв на дату ДТП, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону. Згідно п.1.5 Закону, наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Трактор підпадає під ознаки транспортного засобу, однак не вважається таким, оскільки відсутній його тип, а отже Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт. Крім того, положення Закону не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху, що відповідає правовій позиції Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №742/554/19. Зазначає, що потерпілий не повідомляв МТСБУ про факт ДТП, тому неможливим є встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, а також установлення розміру завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди потерпілому, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Стверджує, що у даному випадку цивільно-правову відповідальність має нести особа, неправомірними діями якої завдано майнової шкоди.

В судовому засіданні представник позивача Обуховська Р.В. позовні вимоги підтримала, з викладених у позові підстав просила про їх задоволення.

Представник відповідача ВЧ НОМЕР_1 Баранецький Т.В. у судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з підстав, які зазначені у відзиві на позов.

Відповідач МТСБУ розгляд справи просив проводити без участі їх представника, у позові до МТСБУ просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважав за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутність відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2024 року близько 22:00 на автодорозі Т-1508 в районі повороту на с.Широке Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 керуючи автомобілем MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з трактором МТЗ-80 р/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок чого ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3Б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року, з урахуванням постанови цього ж суду про виправлення описки від 26 вересня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За даними відповіді від 22 січня 2025 року Головного сервісного центру МВС станом на 22 січня 2025 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів інформація щодо транспортного засобу MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 відсутня.

Відповідно до відповіді МТСБУ від 22 січня 2025 року інформації про чинний на дату 11 липня 2024 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 не виявлено.

Також встановлено, що транспортний засіб - трактор МТЗ-80 "Беларус" реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату ДТП застрахованим не був.

Згідно висновку №140-0184 експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 30 жовтня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику досліджуваного колісного трактора МТЗ-80 "Беларус" реєстраційний номер НОМЕР_4 , заводський номер НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження 11 липня 2024 року у результаті ДТП, визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження і становить 178 910,13 грн.

Власником трактору колісного 41076ВЕ марки МТЗ-80, 1990 року випуску, заводський номер НОМЕР_5 , є ФГ "Основа", що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 .

Законним володільцем транспортного засобу МТЗ-80 є ОСОБА_1 , який володіє ним на підставі договору купівлі-продажу №22/03 від 22 березня 2023 року, укладеного ним із ФГ "Основа", видаткової накладної №66 від 22 березня 2023 року, акту прийому-передачі продукції до видаткової накладної №66 від 22 березня 2023 р., та відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Висновок про те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну викладений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц.

Винуватець ДТП ОСОБА_2 з 18 січня 2023 року є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №12 від 18 січня 2023 року.

ОСОБА_2 на час вчинення ДТП та керування траспортним засобом MITSUBISHI L-200 виконував обов`язки військової служби, що визнається відповідачем ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 30 грудня 2024 року т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , транспортний засіб MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 не перебуває на обліку у в/ч НОМЕР_1 , та не знаходиться у власності, повному господарському віданні, оперативному управлінні або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Волонтерськими організаціями вищезазначений автомобіль в/ч НОМЕР_1 не передавався.

Як встановлено з письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 автомобіль MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 був переданий їх батальйону в користування волонтерською організацією.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту першому частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі статтею 3 Закону України" Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.6,7 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 р. № 1225, облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності. Обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Відповідно до п. 6 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затв.Наказом Міністерства оборони України17.08.2017 № 440 обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Відповідно до п.5.4 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних СилахУкраїни (у редакції Наказу Міноборони №70 від 01.01.2013 року) використання позаштатних машин забороняється, крім випадків, що указані у пункті 3.17 цієї Інструкції. Позаштатні машини мають бути обслужені, законсервовані і поставлені на тривале зберігання.

Судом встановлено, що автомобіль MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 був переданий волонтерами підрозділу в/ч НОМЕР_1 та використувався військовослужбовцем ОСОБА_2 даної в/ч у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби за наказом командира. Зазначені обставини відповідач не спростував.

Таким чином, володільцем даного транспортного засобу є в/ч НОМЕР_1 . Незаконність передачі волонтерами у користування підрозділу військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 транспортного засобу відповідачем не доведена. Необлікування транспортного засобу відповідачем на балансі в/ч не звільняє його від відповідальності за шкоду завдану військовослужбовцями цієї в/ч третім особам.

Отже, відповідальність за шкоду завдану військовослужбовцем ОСОБА_2 у результаті ДТП потерпілому ОСОБА_1 в силу ст.1172 ЦК України покладається на відповідача А1275.

Щодо відсутності підстав для покладення обов`язку відшкодування шкоди з МТСБУ слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, автомобіль MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 , який належить в/ч НОМЕР_1 , та транспортний засіб - трактор МТЗ-80 "Беларус" реєстраційний номер НОМЕР_4 , заводський номер НОМЕР_5 , на дату ДТП застраховані не були.

За даними відповіді від 22 січня 2025 року Головного сервісного центру МВС станом на 22 січня 2025 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів інформація щодо транспортного засобу MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 відсутня.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинного на дату ДТП) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За правилом пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно із пунктами 1.5, 1.6 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наземні транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Отже, відповідно до зазначених положень Закону можливість його застосування до спірних правовідносин залежить від встановлення певних обставин, а саме, чи правомірно експлуатувався спірний транспортний засіб та, зокрема, чи допущений він до дорожнього руху.

За правилом частин першоїтретьої, одинадцятої статті 34 Закону України "Про дорожній рух" (чинного на дату ДТП) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про дорожній рух" забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Отже, системний аналіз наведених правових норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Закону України "Про дорожній рух" дозволяє зробити висновок, що положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19.

У статті 34 Закону України "Про дорожній рух" зазначено, що відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів, які належать військовим частинам, об`єднанням чи організаціям, що входять до складу Збройних Сил України, - здійснює уповноважений орган Міністерства оборони України; тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи. Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру.

Як встановлено судом, автомобіль MITSUBISHI L-200 номерний знак НОМЕР_2 не був належним чином зареєстрований на території України, отже, на МТСБУ не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався чи недопущений до дорожнього руху на території України, а тому позовні вимоги до МТСБУ необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка підлягає стягненню на користь потерпілого.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України).

Позивач на підтвердження розміру завданих йому у результаті ДТП матеріальних збитків надав висновок №140-0184 експертного транспортно-товарознавчого дослідження, виконаного 30 жовтня 2024 року Регіональною Торгово-промиловою палатою Миколаївської області, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику досліджуваного колісного трактора МТЗ-80 "Беларус" реєстраційний номер НОМЕР_4 , заводський номер НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження 11 липня 2024 року у результаті ДТП, визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження і становить 178 910,13 грн.

Відповідач зазначений вище висновок №140-0184 експертного дослідження не спростував, наявність складу цивільного правопорушення для настання відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК не оспорював.

Таким чином, враховуючи у даній справі встановлено та підтверджено доказами наявність шкоди, заподіяної позивачу, її розмір, протиправна поведінка заподіювача шкоди, ОСОБА_2 , який порушив ПДР, що стало наслідком заподіяння шкоди (причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача) за наявності його вини, підтвердженням чого є постанова Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим за ст.124 КУпАП, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 майнової шкоди у розмірі 178 910,13 грн. матеріальних збитків, а також моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховуює наступне.

Положеннями статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Врахувавши глибину і тривалість страждань, яких зазнав позивач, внаслідок пошкодження його майна, істотність вимушених змін у його житті у зв`язку із цим, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд вважає, що буде обгрунтованим стягнення на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 30 000 грн. суд вважає недоведеним.

З урахуванням вище зазначеного, суд доходить висновку, що з позовні вимоги позивача до відповідача ВЧ НОМЕР_1 підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 178 910,13 грн. матеріальної шкоди та 5 000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП. У задоволенні позову до відповідача МТСБУ позивачеві слід відмовити за безпідставністю.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За правилами частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина 6 статті 139 ЦПК України).

Вартість послуги за замовленням ОСОБА_1 (заявка №б/н від 15.10.2024) з проведення транспортно-товарознавчої експертизи транспортних засобів по визначенню технічного стану та підготовки і надання відповідного Експертного висновку становить 4 000 грн., що підтверджується рахунком на оплату №140-0184 від 15 жовтня 2024 року.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 183 910,13 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 360,34 грн. ((2089,10 судовий збір+4000 витрати на залучення експерта)х88%).

Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, ЄДРПОУ НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , на відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою 178 910,13 грн. (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот десять грн. 13 к.), 5 000,00 грн. (п`ять тисяч грн.00к) моральної шкоди, та 5 360,34 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят грн. 34 к.) судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення 24.03.2025.