МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"14" березня 2025 р. Справа №370/3673/24

Суддя Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку набутого за час шлюбу,

в с т а н о в и в :

20.12.2024 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 23.12.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

1) Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Так, всупереч зазначеним нормам чинного законодавства, не зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи.

2) Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Окрім того, зверталася увага позивача, що розмір судового збору у позовах майнового характеру визначається у відсотковому співвідношенні до ціни позову. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 15140,00 грн.).

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 , вказав ціну позову, в розмірі 875 453,00 грн., при цьому виходячи із половини вартості майна, визначалася сума для сплати судового збору, тобто 4377,26 грн.

Дослідивши звіт про незалежну оцінку домоволодіння ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного СПД ОСОБА_3 21.06.2024 року, вартість вказаного майна складає 473 453,00 грн. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,2409 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки: :01:005:0115, виконаного експертом ПП «ЕНЕРГОМАКС» 16.12.2024 року, експертна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 400 000,00 грн.

З вище вказаного слідує, що ціна позову становить 873 453,00 грн, та виходячи із половини вартості майна 436 726,50 грн. (873 453,00/2=436 726,50). Тому з розрахунку ціни позову, сума для сплати судового спору становить 4 367,26 грн.

Позивачем, згідно квитанції №0.0..1 від 06.12.2024 року АТ КБ ПриватБанк, сплачений судовий збір у сумі 3 578,46 грн. Таким чином, недоплачена сума судового збору становить 788,80 грн. (4 367,26 3 578,46).

3) Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

В своїй позовній заяві позивач просить визнати за ним право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69.0 кв.м., житловою площею 30.4 кв.м., прибудову (літ.в.), ганок, сарай (літ.Б), сарай (літ.В), погріб (літ.Г), убиральню (літ.Д), колодязь (літ.№1), огорожу (літ.№2-8) та частину земельної ділянки площею 0,2409 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер :01:005:0115 набутих за час шлюбу.

Однак в порушення зазначених вимог Закону, позивачем заявлено похідну позовну вимогу про визнання за ним 1/2 частки будинку та земельної ділянки у спільному майні подружжя, однак позивачем не конкретизовано зміст позовних вимог, оскільки не заявлено позовну вимогу про визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з чим позивачу потрібно уточнити зміст позовних вимог.

4) Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з вимогами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивачем не надано належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів на спірне майно подружжя, яке просить поділити та яке є предметом даного спору, а також не містить відомостей про джерело придбання всього спірного майна, та докази, які підтверджують вказані обставини.

5) Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії який додано до заяви.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року, справа №370/704/23 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано та стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття, яке набрало законної сили 17 липня 2023 року. Однак позивачем не долучено до матеріалів справи належним чином засвідченої копії вказаного рішення.

Також, останнім не було долучено до позовної заяви копії договору купівлі-продажу від 07 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Ольшевським В.В., на підставі якого було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та споруди за АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.2409 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:005:0115, зважаючи, на те, що вказане майно є предметом даного позову.

Окрім того, в своїй позовній заяві позивач вказує, що придбання житлового будинку з господарськими будівлями та споруди, та земельної ділянки шляхом укладення договору купівлі-продажу підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №379690730 від 22 травня 2024 року, однак вказаний документ відсутній у доданих до позовної заяви додатках.

У зв`язку із наведеним, заявнику було надано строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви 7 (сім) днів з моменту отримання копії вищезгаданої ухвали суду та вказано, що недоліки мають бути усунуті шляхом подання нової редакції позовної заяви у кількості примірників відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, з урахуванням виправлених вказаних вище зауважень, зокрема: зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи та вірної ціни позову; доплати судового збору, наданням платіжного документа на підтвердження сплати судового збору; уточненням змісту позовних вимог, враховуючи обставини наведені вище; наданням всіх необхідних та наявних документів у позивача, необхідних для обґрунтовування своїх вимог, зокрема з копіями доказів відповідно до кількості відповідачів.

Копію ухвали суду від 23.12.2024 року про залишення позовної заяви без руху було надіслано на адресу позивача, вказаної у позовній заяві, що підтверджується трекінгом відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №397-976, але повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Також вказану ухвалу позивачу було відправлено повторно, що підтверджується трекінгом відстеження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №898-965, але повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

05.03.2025 року через канцелярію суду позивач ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, надав письмову заяву про долучення до матеріалів справи квитанції про доплату судового збору, та таку квитанцію, вказуючи, що йому стало відомо про ухвалу із сайту «Судова влада».

Проте, вказані в ухвалі суду недоліки позовної заяви були усунуті лише частково.

Так, позивачу було вказано, що недоліки мають бути усунені шляхом подання нової редакції позовної заяви у кількості примірників відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, з урахуванням виправлених вказаних вище зауважень, зокрема: зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи та вірної ціни позову; доплати судового збору, наданням платіжного документа на підтвердження сплати судового збору; уточненням змісту позовних вимог, враховуючи обставини наведені вище; наданням всіх необхідних та наявних документів у позивача, необхідних для обґрунтовування своїх вимог, зокрема з копіями доказів відповідно до кількості відповідачів. Проте, у порушення вказаних вище вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, позивачем було надано лише квитанцію про доплату судового збору.

Таким чином, недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 23.12.2024 року, були усунуті лише частково.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У відповідності до вимог ч. 5 та ч. 6 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Копія позовної заяви залишається в суді.

Додатково слід зазначити, що в ухвалі Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 353-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку набутого за час шлюбу вважати неподаною та повернути її особі, що її подала.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя А.В. Косенко