Справа № 591/7907/24
Провадження № 2/591/1461/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області

про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1500000 грн., та 73172, 71 грн. втрачений внаслідок незаконних дій заробіток у ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе». Свої позовні вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2011 року старшим слідчим СВ прокуратури Сумської області Олефір Ю.О. його ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст. 358, ч.5 ст. 191 КК України.

10 вересня 2011 року проведено особистий обшук затриманого та вилучено кільце з металу жовтого кольору, пропуск працівника цеху №559, телефон марки «Nokia 6700 c-1», сім-карту, грошові кошти в сумі 32 грн..

12 вересня 2011 року постановою Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

20 вересня 2011 року старшим слідчим СВ прокуратури Сумської області Олефір Ю.О. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у кримінальній справі №1180078 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2,3 ст. 358 (в редакції чинній станом на 2008 рік), ч. 5 ст. 191 КК України.

20 січня 2012 року заступником прокурора Сумської області Підлубним К. затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №1180078 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 358 ч.2, 3, 368 ч.2 (в редакції чинній станом на 2008-2009 роки), 190 ч. 4 КК України, а саме у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, підробленні документів, вчиненому повторно, та використанні завідомо підробленого документа.

20 червня 2012 року постановою Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти.

19 липня 2012 року постановою Сумського районного суду Сумської області змінено підсудному ОСОБА_1 запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою.

Вироком Сумського районного суду від 18 травня 2013 року по справі №1-66/12 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, міру запобіжного заходу залишено в силі, за ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

25 липня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області, вирок Сумського районного суд від 18 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 скасовано у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та направлено справу на новий судовий розгляд.

7 серпня 2014 року вироком Сумського районного суду Сумської області у справі №1/587/11/14 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці 7 днів, термін утримання під вартою з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014 зараховано в строк відбуття покарання, за 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

16 жовтня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок Сумського районного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року в частині визнання винним та засудження за ч. 2 ст. 368 КК України скасовано та направлено на новий розгляд, а в частині виправдання за ч. 4 ст. 190, ч.ч. 2 3 ст. 358 КК України за відсутністю в його діях складів злочинів залишено без змін.

Тобто, 16 жовтня 2014 року виправдувальний вирок Сумського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_1 за 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України набрав законної сили, та останній набув право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним переслідуванням.

Водночас, постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.08.2018 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України була повернута прокурору для проведення додаткового розслідування.

Сумським РУП ГУНП в Сумській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №00004077 від 27.11.2018 року, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

28 червня 2024 року постановою слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області кримінальне провадження №00004077 від 27.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 368 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 його складу. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Позивач незаконно перебував під слідством і судом з 10.09.2011 року дати його фактичного затримання по 28.06.2024 дату винесення постанови у кримінальному провадженні №00004077 від 27.11.2018 року про закриття провадження. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Вказаний період становить 153 місяці та 19 днів, при цьому незаконне затримання та тримання під вартою протягом періоду з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014, що загалом становить - 28 місяців 17 днів.

Також ОСОБА_1 на момент затримання з 2011 року по 31.05.2018 року працював в ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» в цеху №13/1015.

Перебуваючи під вартою протягом періоду з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014, що загалом становить - 28 місяців 17 днів, Позивач був незаконно позбавлений можливості працювати та отримувати дохід.

Згідно довідки за формою ОК-5 заробітна плата позивача за два місяці до затримання становила у липні 2371, 15 грн., у серпні 2837, 74 грн., що разом складає 5208, 89 грн.. Кількість календарних днів у липні 2011 року та серпні 2011 року 62 дні. Отже вважає, що середньоденна заробітна плата позивача вираховується шляхом ділення суми заробітної плати за два місяці, що передували затриманню - 5208, 89 грн. на число календарних днів - 62 дні, та становить 84,01 грн.. Заробіток, який позивач втратив внаслідок незаконних дій слід розраховувати множенням середньоденної заробітної плати 84, 01 грн. на кількість днів тримання під вартою з 10.09.2011 по 20.06.2012 (284 дні), з 19.07.2012 по 26.02.2014 (587 дні) - 871 дні що складає 73 172, 71 грн..

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є.Г. в судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив суду, що позивач незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корупційного злочину. Незаконні дії органів досудового розслідування виразилися зокрема у втручанні в приватне життя обвинуваченого шляхом проведенням його особистого обшуку, що порушує конституційні права останнього на захист та недоторканність, право володіння та користування майном, яке було незаконно вилучено при проведенні обшуку.Окрім цього, незаконне затримання погіршило ділову репутацію Позивача, адже він був депутатом Сумської міської ради, та мав чисельний електорат. Під час судового розгляду кримінального провадження Позивач був змушений доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, витрачати значні кошти на правову допомогу, сплачуючи гонорари захисникам, терпіти психічні страждання у зв`язку з перебуванням в СІЗО. Факт обвинувачення Позивача у вчиненні тяжкого злочину, набув розголосу серед його родичів, друзів, знайомих, що погіршило відносини з оточуючими, він змушений був постійно пояснювати і доводити свою невинуватість. Також ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватись своїм майном, яке було вилучено в нього під час обшуку. Позивач не міг працювати та утримувати свою сім`ю, зокрема сина з інвалідністю, а тому від незаконного переслідування постраждав не тільки ОСОБА_1 , а й його родина, яка була позбавлена єдиного годувальника в сім`ї. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син Позивача, є інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою №148016 від 11.03.1994 року на підставі Акту огляду у МСЕК №64. А тому, ОСОБА_2 потребував постійного піклування та утримання, чого Позивач не міг йому надати перебуваючи під незаконним кримінальним переслідуванням. Просив суд позов задоволити повністю.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.08.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача - ДКС України, відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не вступало з ним у правовідносини, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Сума моральної шкоди є завищеною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Сумська обласна прокуратура зазначила, що заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтовано завищеними. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Період, за який позивачу може бути відшкодована моральна шкода, слід обраховувати з 10.09.2011 року (дати фактичного затримання) до 28.08.2018 (дати повернення справи для додаткового розслідування), що складатиме лише 3 роки, 4 місяці, 28 днів. Суму втраченого заробітку не можливо обрахувати виключно з довідки ОК-5, оскільки це є фінансовим звітом до Пенсійного фонду України та фактично не є підтвердженням нарахування заробітної плати.

В судовому засіданні представник відповідача - Сумської обласної прокуратури - проти позову заперечував із зазначених у відзиві підстав. Пояснив, що позивачем не наведено розрахунок моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, порушення нормальних життєвих зв`язків. Вирок набрав законної сили після перегляду його судом апеляційної інстанції, та в подальшому справу повернуто на додаткове розсування, а відтак момент реабілітації настав саме в цей час, а не після закриття кримінального провадження 28.06.2024 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є.Г. з приводу настання часу з якого наступила реабілітація зазначив, що в справі № 591/648/23, яка зокрема розглянута Сумським апеляційним судом встановлено, що наявність досудового розслідування у справі №00004077 від 27.11.2018 року не дає повного виправдання, а відтак реабілітації ОСОБА_1 , настає виключно після закриття цього кримінального провадження, а з наданої постанови про закриття цей момент настав саме 28.06.2024 року.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 10 вересня 2011 року позивача ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст. 358, ч.5 ст. 191 КК України.

12 вересня 2011 року постановою Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

20 вересня 2011 року старшим слідчим СВ прокуратури Сумської області Олефір Ю.О. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у кримінальній справі №1180078 та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 358 (в редакції чинній станом на 2008 рік), ч. 5 ст. 191 КК України.

20 січня 2012 року заступником прокурора Сумської області Підлубним К. затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №1180078 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.358 ч.2,3, 368 ч.2 (в редакції чинній станом на 2008-2009 роки), 190 ч. 4 КК України, а саме у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, підробленні документів, вчиненому повторно, та використанні завідомо підробленого документа.

20 червня 2012 року постановою Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти.

19 липня 2012 року постановою Сумського районного суду Сумської області змінено підсудному ОСОБА_1 запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою.

Вироком Сумського районного суду від 18 травня 2013 року по справі №1-66/12 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, міру запобіжного заходу залишено в силі, за ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, ст. 358 ч. 3 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

25 липня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області, вирок Сумського районного суд від 18 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 скасовано у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та направлено справу на новий судовий розгляд.

07 серпня 2014 року вироком Сумського районного суду Сумської області у справі №1/587/11/14 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці 7 днів, термін утримання під вартою з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014 зараховано в строк відбуття покарання, за 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

16 жовтня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок Сумського районного суду Сумської області від 7 серпня 2014 року в частині визнання винним та засудження за ч. 2 ст. 368 КК України скасовано та направлено на новий розгляд, а в частині виправдання за ч. 4 ст. 190, ч.ч. 2 3 ст. 358 КК України за відсутністю в його діях складів злочинів залишено без змін.

Тобто, 16 жовтня 2014 року виправдувальний вирок Сумського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_1 за 190 ч. 4, ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України набрав законної сили, та останній набув право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним переслідуванням.

Водночас, постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.08.2018 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України була повернута прокурору для проведення додаткового розслідування.

Сумським РУП ГУНП в Сумській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №00004077 від 27.11.2018 року, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

28 червня 2024 року постановою слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області кримінальне провадження №00004077 від 27.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 368 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 його складу. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який обвинувачувався у вчиненні тяжкого корупційного злочину в судовому порядку визнаний невинуватим та в подальшому кримінальне провадження направлене на додаткове розслідування закрите отже остаточна реабілітація відбулася лише 28 червня 2024 року, в момент закриття провадження №00004077 від 27.11.2018 року і в цей день припинилось кримінальне переслідування позивача та він був реабілітований.

Позивач незаконно перебував під слідством і судом з 10.09.2011 дати його фактичного затримання по 28.06.2024 дату винесення постанови про закриття провадження №00004077 від 27.11.2018 року. Вказаний період становить -153 місяців та 19 днів, при цьому незаконне затримання та тримання під вартою протягом періоду з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014, що загалом становить - 28 місяців 17 днів.

Суд не погоджується з позицією представника Сумської обласної прокуратури, що моральна шкода не підлягає стягненню за період проведення досудового розслідування провадження №00004077 від 27.11.2018 року, оскільки даний факт встановлено попереднім рішенням суду першої інстанції та підтверджено Сумським апеляційним судом у справі № 591/648/23.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. Останнім днем періоду, за який може бути стягнута моральна шкода є день винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження та не скасованої в подальшому прокурором.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_1 постановлено виправдувальний вирок та в подальшому закрито кримінальне провадження у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої як фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Як вбачається із позовної заяви та встановлено під час судового розгляду, позивач просив суд про відшкодування йому суми моральної шкоди, що передбаченої відповідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати, який діє на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.04.2024 року місячний розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований розмір компенсації моральної шкоди, з урахуванням часу перебування Позивача під слідством та судом, становить : (153 місяці х 8000 грн.) + (8000 грн. : 30 днів * 19 дні)= 1 224 000 грн. + 5066,7 грн.= 1 229 066,7 грн.. Суд вважає, що наявні підстави для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 1 500 000 грн., оскільки він під час провадження зазнав набагато глибших моральних страждань, ніж просто від пасивного перебування під слідством та судом.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Кримінальне переслідування протягом тривалого часу, перебування під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на позивача та його душевний стан і завдало йому моральних страждань, він які полягають у порушенні психологічного комфорту, перебуванні у стані напруги, стресу та інших негативних явищ, пов`язаних із притягненням його до кримінальної відповідальності. Оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового слідства позивач перебував під слідством та судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 на момент затримання з 2011 року по 31.05.2018 року працював в ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» в цеху №13/1015. Перебуваючи під вартою протягом періоду з 10.09.2011 по 20.06.2012, з 19.07.2012 по 26.02.2014, що загалом становить 28 місяців 17 днів, Позивач був незаконно позбавлений можливості працювати та отримувати заробітну плату. Довідкою за формою ОК-5 заробітна плата позивача за два місяці до затримання становила у липні 2 371, 15 грн., у серпні 2 837, 74 грн., що разом складає 5208, 89 грн.. Кількість календарних днів у липні 2011 року та серпні 2011 року 62 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача вираховується шляхом ділення суми заробітної плати за два місяці, що передували затриманню - 5208, 89 грн. на число календарних днів - 62 дні, та становить 84, 01 грн.. Отже, заробіток, який позивач втратив внаслідок незаконних дій слід розраховувати множенням середньоденної заробітної плати 84, 01 грн. на кількість днів тримання під вартою з 10.09.2011 по 20.06.2012 (284 дні), з 19.07.2012 по 26.02.2014 (587 дні) - 871 дні що складає 73172, 71 грн..

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (надалі Порядок №100).

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В позові позивачем визначено Держава в якості відповідача, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 року у справі № 639/2981/19).

За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання їх з Єдиного казначейського рахунку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 1-18, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності - задоволити.

Стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) втрачений внаслідок незаконних дій заробіток у ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» у розмірі - 73172, 71 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 березня 2025 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО