Справа № 370/2241/21
Провадження № 2-н/761/85/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Анохін А.М. перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року заявник звернувся до Макарівського районного суду Київської області із вищевказаною заявою, в якому просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії з ОСОБА_1 , який є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

05 січня 2022 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області матеріали заяви були направлені за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, обгрунтовуючи це тим, що відповідач зареєстрований у Шевченківському районі.

22 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана заява передана на розгляд судді ОСОБА_2 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2025 №171/0/15-25 суддю ОСОБА_2 було звільнено у відставку.

Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-625 від 17.03.2025, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 370/2241/21, провадження № 2-н/761/85/2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025, вищевказана заява передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Дослідивши подану заяву, суддя дійшов висновку про передачу заяви за підсудністю, виходячи з наступного.

В ухвалі Макарівського районного суду Київської області від 05.01.2022 зазначено, що згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, яка надійшла до суду 03.12.2021 року, місцем реєстрації проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_2 . Відповідно до положень ч. 8 ст. 165 ЦПК України, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Зі змісту ухвали, вбачається, що судом установлено, що спір виник з приводу заборгованості за надані житлово-комунальні послуги щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предметом розгляду у цій заяві є зобов`язання, які виникли з надання житлово-комунальних послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать, зокрема земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Суд бере до уваги те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК).

Суд ураховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 2/1519/8500/11, де вказано, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17 викладено висновок про те, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 зазначено, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27-29 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ураховуючи те, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України та викладених вище правових позицій Верховного Суду, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, беручи до уваги те, що предметом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» є стягнення з боржника - фізичної особи заборгованості за надані оплату електричної енергії, яка надається за місцем знаходження нерухомого майна в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Макарівського району Київської області та територіальної юрисдикції (підсудності) Макарівського районного суду Київської області, тому суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли, поширюється правило виключної підсудності (ч. 1 ст. 30 ЦПК).

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Суд обізнаний про зміст ст. 32 ЦПК України про недопустимість спору між судами про підсудність, ураховує висновок, зроблений у постанові ВП ВС від 26.08.2019 у справі № 855/364/19 про те, що розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст. 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК).

Тому суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Як убачається, передача на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії, призвело до порушення правил підсудності, тому суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії та передання цієї заяви разом з доданими до неї документами на розгляд до Макарівського районного суду Київської області за підсудністю (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК).

На підставі статей 55, 124 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", ст. 181 ЦК України, керуючись ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 263, ч. 1 ст. 378, правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 2/1519/8500/11, висновком Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17, постановою ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 260, п. 9 ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 354, ст. 378 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії - відмовити.

Передати заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергетична компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії разом з доданими до неї документами на розгляд до Макарівського районного суду Київської області за підсудністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Андрій АНОХІН