Справа № 505/4182/24
№ 2/505/1617/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Подільськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої - судді Ващук О.В.,

за участю секретаря судових засідань Федорцової І.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Шепеля В.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») в інтересах якого діє директор ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г., звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в розмірі 44306,47 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» посилається на те, що 19 червня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування пропозиції клієнтом (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із лімітом 200000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26% річних. АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно та у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором від 19 червня 2017 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Як зазначив позивач станом на 20 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 червня 2017 року становила 44306,47грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань з повернення кредиту у строки і на умовах, передбачених кредитним договором, тому товариство звернулося до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

З наданих представником відповідача адвокатом Шепелем В.С. письмових заперечень проти позову (відзив від 20 грудня 2024 року) вбачається, що відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме в частині отриманого ним кредиту в розмірі 12015 грн., які фактично згоден повернути, однак у зв`язку з важким матеріальним становищем відповідача просив суд розстрочити виконання рішення рівними щомісячними платежами у розмірі 500 гривень. Крім того, представник відповідача заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, оскільки як зазначив представник відповідача розмір його відсутній.

В судовому засіданні 10 лютого 2024 року за клопотання представника відповідача було оголошено перерву з метою надання йому часу для підготовки обґрунтувань щодо необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

На час розгляду справи по суті такі обґрунтування до суду не надходили.

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Євтодьєв А.О. не з`явився, через підсистему електронний суд подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити на підставі поданих письмових доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти факту укладення ним кредитного договору, однак погоджується повернути повністю лише тіло кредиту в розмірі 12015 грн., крім того, у зв`язку з важким матеріальним становищем просив суд розстрочити виконання рішення рівними платежами по 500 грн.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Шепель В.С. просив суд застосувати до позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позовну давність та ув`язку з цим відмовити у його задоволені, оскільки на думку представника відповідача, позивач саме 20 вересня 2021 року дізнався про порушення свого права, а з позовною заявою звернувся до суду 28 жовтня 2024 року.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання особистого кредиту №500598487. Відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 діючи добровільно та прагнучи настання наслідків, які випливають з Угоди про надання кредиту, що укладається згідно з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб просить надати йому особистий кредит (далі Кредит) на умовах Продукту «Моментальні гроші».

Згідно умов зазначеної угоди ПАТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 14826,51 грн., процентна ставка за користування кредиту 15,99 % річних. Тип процентної ставки фіксований.

Згідно п.3 Угоди про надання особистого кредиту (Оферта) під час користування Кредитом просив Банк надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування, в тому числі послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, у порядку та на умовах, визначеним цим пунктом та Договором про комплексне банківське обслуговування.

Крім того, зі змісту цього пункту вбачається, що сторонами погодили розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування, а саме: 1,8% суми переказу - за переказ коштів; 15 грн. без ПДВ, за переказ коштів, якщо розмір переказу становить менше 5000 грн.; 50 грн. без ПДВ за приймання готівкових коштів від клієнта для подальшого їх зарахування на рахунки Банку; 0 грн. за надання кредиту; 50 грн. без ПДВ за обслуговування кредитної заборгованості.

Дата остаточного повернення кредиту - 20 червня 2020 року, яку сторони визначили як дату припинення нарахування відсотків та комісії.

Цей договір укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту №500598487 від 19 червня 2017 року, додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500598487 від 19 червня 2017 року, оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 червня 2017 року.

Відповідно до виписки по рахунку з кредитною карткою World debit mastercard ОСОБА_1 за період 19 червня 2017 року по 21 вересня 2021 року, станом на 20 вересня 2021 року (назва операції по рахунку - згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору Факторингу №3 «ФК`Еліт Фінанс» від 20 вересня 2021 року) - загальна сума операцій по рахунку становить 40113,40 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 19 червня 2017 року по 20 вересня 2021 року за договором кредиту №500598487 від 19 червня 2017 року ( ОСОБА_1 ) становить 44 306 грн. 47 коп.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, за умовами якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором від 19 червня 2017 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ОСОБА_1 , загальний залишок заборгованості за кредитним договором CCNG-500598487 від 19 червня 2017 року 44306,47 грн, з яких 40113,40 грн. залишок по тілу кредиту та 4193,07 залишок заборгованості за штрафними санкціями.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача).

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

3 урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

3 урахуванням викладених норм закону обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатись своїм правом, визначеним Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом Позичальник не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

Оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту №500598487 від 19 червня 2017 року був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Відповідно до ст. 204 ЦКУ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою-третьою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту від 19 червня 2017 року, додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500598487 від 19 червня 2017 року, оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 червня 2017 року, вони підписані особистим підписом ОСОБА_1

ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, користувався кредитними коштами, що вбачається із виписки по рахунку за кредитною картою World Debit Mastercard за період з 19.06.2017 по 21.09.2021 (а.с.18-23) та із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.24), однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду.

Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Надані позивачем договір факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, Реєстр боржників, які є додатком до цього договору, акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20 вересня 2021 року, платіжне доручення №559 від 20 вересня 2021 року, яке підтверджує плату за відступлення права вимоги за договорами, свідчать про те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500598487 від 19 червня 2017 року.

Отже, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за цим кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Крім того, суд враховує, що в позовній заяві не зазначено, з чого складається сума заборгованості за кредитним договором. З доданого до матеріалів справи виписки з додатку до договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами загальний залишок заборгованості за кредитним договором CCNG-500598487 від 19 червня 2017 року стосовно ОСОБА_1 становить 44306,47 грн, з яких 40113,40 грн. залишок по тілу кредиту та 4193,07 грн. залишок заборгованості за штрафними санкціями.

Тобто крім тіла кредиту, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за штрафними санкціями у розмірі 4193,07 грн.

Разом з тим, розрахунок заборгованості за кредитом не містить відомостей щодо нарахування заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 4193,07 грн.

Оскільки, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості у відповідача по кредитному договору за штрафними санкціями у розмірі 4193,07 грн., тому суд позбавлений можливості встановити розмір кредитної заборгованості і в цій частині.

З огляду на викладене позовні вимоги в межах заявлених вимог підлягають частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 500598487 від 19 червня 2017 року у розмірі 40113,40 грн., в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

В постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22), сформульовані такі правові висновки: «Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобиCOVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України».

Крім того, відповідно до Указу Президента України № 62/2022 від 24 лютого 2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року з 05.30 годин 24 лютого 2022 року на території України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено воєнний стан.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні, відповідно до Указів Президента України та Верховною радою України було неодноразово продовжено і він діє до теперішнього часу.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено.

Стосовно клопотання відповідача щодо надання розстрочення виконання рішення суд виходить з такого.

Відповідач просить розстрочити виконання рішення у зв`язку з важким матеріальним становищем.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).

Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.

Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).

Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).)

Суд, враховує те, що інтереси відповідача у справі представляє адвокат за дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 11 грудня 2024 року №2171. Крім того, бере до уваги і соціальний аспект та ті, виклики, що постали перед українським суспільством внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації, що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й відповідача, вирішив розстрочити виконання судового рішення за клопотанням відповідача на максимально можливий строк.

Суд, розглянувши справу з урахуванням інтересів як кредитора, так і боржника, прийняв рішення про надання відповідачу розстрочки виконання рішення. Суд бере до уваги, що кредитор має право на виконання судового рішення та повернення кредитних коштів. Водночас відповідач є особою, яка опинилася у скрутному матеріальному становищі і потребує захисту своїх прав. Негайне виконання рішення може призвести до несправедливих наслідків для боржника.

Суд вважає, що розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання боржником своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог кредитора, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими міркуваннями.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. (а.с. 4), відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 9200 грн.

03 липня 2024 між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір № 03-07/24 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-яких інстанцій справ, у якій клієнт є учасником (а.с. 25-26).

Відповідно до Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 загальна вартість наданих послуг становить 9200 грн. (надання первинної консультації 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства 4000 грн., підготовка та подання позовної заяви 4200 грн.) (а.с. 27).

29 липня 2024 ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС» на рахунок адвоката Литвиненко О.І. перераховано грошові кошти в сумі 9200 грн. в якості оплати згідно договору № 03-07/24 від 03 липня 2024 (а.с. 29).

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.

У даному випадку витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складають 8328,76 грн.

Ураховуючи малозначність справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, подання клопотань про розгляд справи без участі сторони позивача, незважаючи на обізнаність про участь відповідача та його представника у судових засіданнях, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

З огляду на викладене та відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2741,25 грн. (40113,40 грн. х 3028 грн. : 44306,47 грн..) та 7000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 500598487 від 19 червня 2017 року в розмірі 40113,40 грн.

Розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців. ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - 40113,40 грн. однаковими частинами упродовж 12-ти місяців, тобто 3342,78 грн. не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 2741, 25 грн. судового збору та 7000 грн. витрати на професійну правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» (місце знаходження: вул. Солом`янська площа, 2, м. Київ, 03035, ІКЮО 40340222).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Текст рішення складено 17 березня 2025 року.

Суддя О.В. Ващук