Справа №487/9521/24
Провадження №4-с/487/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого судді Кузьменко В.В., при секретарі Барській А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу представника скаржника Ротар Аліни Леонідівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на на дії чи бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить зняти арешт з майна накладений приватним виконавцем Куліченко Д.О. на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З 09.09.2008 року, ОСОБА_1 мала статус поручителя у Іпотечному договорі №5035, укладеному з метою забезпечення виконання зобов`язань у Кредитному договорі №014/0001/82/128177 від 09.09.2008, який був укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райфайзен Банк Аваль». Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_2 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у розмірі частки кожному. Внаслідок заборгованості, яка виникла за вищевказаним Кредитним договором, стосовно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження №55710148 від 14.02.2018 року.

Станом на березень 2024 року всі зобов`язання за кредитним договором виконані, заборгованість відсутня. Разом з тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на належну ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 , було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 16.01.2019 року винесеної приватним виконавцем Куліченко Д.О. Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що З 09.09.2008 року, ОСОБА_1 мала статус поручителя у Іпотечному договорі №5035, укладеному з метою забезпечення виконання зобов`язань у Кредитному договорі №014/0001/82/128177 від 09.09.2008, який був укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райфайзен Банк Аваль». Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_2 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у розмірі частки кожному. Внаслідок заборгованості, яка виникла за вищевказаним Кредитним договором, стосовно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження №55710148 від 14.02.2018 року.

Станом на березень 2024 року всі зобов`язання за кредитним договором виконані, заборгованість відсутня. Разом з тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на належну ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 , було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 16.01.2019 року винесеної приватним виконавцем Куліченко Д.О.

Згідно з Листом-повідомленням №114/5-179793 від 03.03.2020 року складеним Керівником з питань організації та контролю за проведенням угод Управління пізнього збору заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ «Райфайзен Банк Аваль» Галицькою М.Г., з якого вбачається, що Іпотечний договір укладений 09.09.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань у Кредитному договорі №014/0001/82/128177 від 09.09.2008 підлягає припиненню у зв`язку із врегулюванням заборгованості. У зв`язку із викладеним було також здійснено державну реєстрацію припинення Іпотеки.

Також, з Довідки №5/23 від 15.03.2024 року, виданої Генеральним директором ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що станом на 15.03.2024 року заборгованість перед ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (яке є правонаступником АТ «Райфайзен Банк Аваль» у вимогах за Кредитним договором №014/0001/82/128177 від 09.09.2008 на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року) у ОСОБА_2 відсутня та Товариство не має до нього буд-яких претензій фінансового або майнового характеру.

Крім того, згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження, Виконавче провадження №55710148 завершене, а в Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_1 , не значиться.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченомустаттею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частина п`ята стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 488 ЦПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 203/3435/21 від 12 жовтня 2022 року, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

З урахуванням цього наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 2,10,12,76-81, 258,259,260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника скаржника Ротар Аліни Леонідівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на на дії чи бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович, від 16 січня 2019 року, зокрема на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.В.Кузьменко