ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1792/23 Номер провадження 22-ц/814/881/25Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О. С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Кузнєцової О.Ю, Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року (повний текст рішення складено 11 жовтня 2024 року)

у справі за позовом Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Диканської селищної територіальної громади до Диканської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальна установа природно-заповідний фонд Регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської обласної ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року в.о. керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваль Є.О. в інтересах держави в особі Диканської селищної територіальної громади звернувся до суду з позовом до Диканської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказав, що Диканською окружною прокуратурою Полтавської області під час вивчення стану законності при передачі земельних ділянок у власність та користування на території Регіонального ландшафтного парку «Диканський» (далі - РЛП «Диканський») було встановлено факт протиправної передачі у приватну власність земельної ділянки природно-заповідного фонду.

Рішенням 23 сесії 8 скликання Диканської селищної ради від 26 січня 2022 № 36 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області» було затверджено проект землеустрою та передано відповідачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Михайлівка Полтавського району Полтавської області.

Право приватної власності на цю земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0412 було зареєстровано за ОСОБА_1 09 лютого 2022 року за № 46714541.

На підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Шимкою О.І., зареєстрованого в реєстрі 11 липня 2023 року за № 929, до ОСОБА_2 перейшло право власності на вказану земельну ділянку.

Право приватної власності на цю земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав було зареєстровано за ОСОБА_2 11 липня 2023 року за № 50953012.

Відповідно до Проекту організації території, охорони та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів РЛП «Диканський» вказана вище земельна ділянка відноситься до пасовищ та знаходиться в зоні регульованої рекреації РЛП «Диканський».

Оскільки з часу створення до цього часу проект землеустрою щодо встановлення меж території природно-заповідного фонду РЛП «Диканський» не розроблений та не затверджений, його межі визначаються відповідно до проекту створення, як передбачено статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Крім того, листом від 26 травня 2022 року № 49/02012 на адресу Диканської селищної ради РЛП «Диканський» повідомив про те, що в зоні регульованої рекреації (об`єкт ІІ-7 «Михайлівка») виявлено близько 4,0000 га ріллі на земельній ділянці, яка згідно Проекту організації території, охорони та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів РЛП «Диканський» має використовуватися як «випаси».

В рамках кримінального провадження № 0000014 від 08 червня 2022 року, на вимогу Диканської окружної прокуратури Полтавської області, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ДП «Центр державного земельного кадастру» повідомили, що за результатами геопросторового аналізу встановлено, що межі ряду земельних ділянок, у тому числі спірної земельної ділянки, перебувають в межах об`єкта Інформаційного шару РЛП «Диканський».

Позивач зазначає, що чинне земельне законодавство не передбачає порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, які відносяться до земель природно-заповідного фонду.

Тобто, рішення 23 сесії 8 скликання Диканської селищної ради від 26 січня 2022 року № 37 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення відповідачу ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки винесено всупереч вимогам чинного законодавства, а тому його слід визнати незаконним та скасувати, оскільки вказане рішення Диканської селищної ради є незаконним, спірна земельна ділянка, відповідно до вимог законодавства, не може перебувати у приватній власності, то подальше її відчуження ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 є також неправомірним.

Посилаючись на вказане, позивач просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 11 липня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

скасувати державну реєстрацію та припинити право приватної власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, запис про державну реєстрацію від 11 липня 2023 року за № 50953012.

Позивач також просив зобов`язати ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку на користь держави в особі Диканської територіальної громади, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки від 08 вересня 2021 року та стягнути з відповідачів на користь Полтавської обласної прокуратури понесені у справі судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позову в.о. керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваля Є.О. в інтересах держави в особі Диканської селищної територіальної громади до Диканської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - РЛП «Диканський», про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовлено.

Скасовано визначені ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 04 січня 2024 року заходи забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0412, площею 2,0000 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_2 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року не погодився заступник керівника Полтавської обласної прокуратури та оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі заступник керівника Полтавської обласної прокуратури прохав суд рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року у справі № 529/1792/23 скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

На думку апелянта, оскаржуване судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин справи.

Позивач зауважує, що суд першої інстанції помилково не врахував що спірна земельна ділянка має особливий статус та віднесена до природно-заповідного фонду.

Стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0412 була протиправно відчужена.

Вважає, що надано достатньо доказів для задоволення позову.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Коморна О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказувала, що ОСОБА_2 є належним набувачем земельної ділянки, а спірна земельна ділянка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору РЛП «Диканський» просила скасувати рішення Диканського районного суду Полтавської обласні від 03 жовтня 2024 року та постановити нове, про задоволення позову Диканської окружної прокуратури в повному обсязі.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні прокурор Цирфа Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Коморна О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що рішення суду законне та обґрунтоване і просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники судового процесу будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду у с праві в судове засідання не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Диканської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої у межах с. Михайлівка, на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області (т. 1 а.с. 17).

З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 08 вересня 2021 року було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером :05:001:0412, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Михайлівка Полтавського району Полтавської області, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Органом, який зареєстрував земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, є Відділ у Баштанському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (т. 1 а.с. 14).

Рішенням 23 сесії 8 скликання Диканської селищної ради від 26 січня 2022 року № 36 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно додатку та передано громадянам у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Диканської селищної ради Полтавського району, Полтавської області, згідно додатку. Відповідно до витягу з додатку до цього рішення, серед інших під № 42 зазначено ОСОБА_1 , якому затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий № :05:001:0412, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Михайлівка Полтавського району Полтавської області (т. 1 а.с. 19).

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказану вище земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 лютого 2022 року за № 46714541 (т. 1 а.с. 20-21).

В подальшому, 11 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної вище земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 929 (том 1, а.с. 20-21).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право приватної власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 11 липня 2023 року за № 50953012 (т. 1 а.с. 16).

Позиція апеляційного суду

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд».

Статтею 43 ЗК України та частиною першою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з статті 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (частина друга статті 45 ЗК України).

На підставі частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон) межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша та друга статті 20 Закону).

В той час, як у статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель належать, зокрема, землі природно-заповідного фонду.

Відповідно до частини другої статті 150 ЗК України земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Погодження питань, пов`язаних з вилученням особливо цінних земель, відповідно до статті 6 ЗК України належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

Частиною першою статті 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що на підставі належних доказів прокурор не довів чи є, в цьому випадку, накладення спірної земельної ділянки на землі природно-заповідного фонду, на чому, зокрема, наголошував прокурор у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням 2 сесії 22 скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 27 жовтня 1994 року створений РЛП «Диканський» та внесений в додатковий перелік заповідних територій та об`єктів області без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у власників або у користувачів загальною площею 11 945 га, дане рішення ніким не скасоване та не оспорено в судовому порядку.

В подальшому, на підставі вище зазначено рішення, на замовлення Диканської селищної ради, 1995 році було розроблено Проект організації, охорона та рекреаційне використання природних комплексів та об`єктів РЛП «Диканський» Полтавської області. Вказаний Проект затверджено рішенням 8 сесії 23 скликання Полтавської обласної ради від 17 серпня 1999 року.

Наказом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації від 28 січня 2019 року № 03 було затверджено Положення про Комунальну установу природно-заповідного фонду РЛП «Диканський» Полтавської обласної ради (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.16 Положення межі території РЛП «Диканський» встановлюються в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства, закріплюються єдиними державними знаками та аншлагами, наносяться на планово-картографічні матеріали. До встановлення меж Парку в натурі, межі визначаються відповідно до Проекту організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів Парку.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що межі РЛП «Диканський» встановлені в натурі, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а доказів на спростовування даного твердження матеріали справи не містять, а під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Також, в матеріалах справи не міститься інформації на спростовування того факту, що з моменту створення проект землеустрою щодо встановлення меж території природно-заповідного фонду - РЛП «Диканський» не розроблений та не затверджений.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що при відсутності встановлених в натурі чітких меж РЛП «Диканський», відсутності відомостей у відповідних державних реєстрах про місцезнаходження та розміри територій цього парку, зокрема територій, які належать до природно-заповідного фонду, належним та допустимим доказом, який би міг підтвердити чи спростувати факт належності спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду, є висновок судової земельно-технічної експертизи, з даним висновком погоджується і апеляційний суд.

Слід зауважити, що позивач, на якого покладено обов`язок щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, за наявності вищевказаних обставин, не надав суду висновок експертизи та не звертався до суду із клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи.

Крім того, судом враховується, що як Поземельна книга так і Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0412 не містить зареєстровані обмеження її використання.

Отже, суд апеляційної інстанції зауважує, що на підставі наявних у справі матеріалів неможливо довести факт розташування спірної земельної ділянки у межах РЛП «Диканський» та належність її до земель природно-заповідного фонду.

У Публічній кадастровій карті України відсутні відомості про віднесення спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду. Натомість, у відповідних державних реєстрах спірна земельна ділянка має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, а прокурор під час апеляційного перегляду справи не надала доказів зворотнього.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18) (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158 гс 19) (пункт 10.29)).

Для повернення земельної ділянки, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Належним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Позовна вимога щодо повернення земельної ділянки сформульована у позовній заяві як вимога зобов`язального характеру - зобов`язати ОСОБА_2 повернути державі в особі Диканської територіальної громади спірну земельну ділянку.

Відтак, саме боржник, у разі ухвалення судового рішення про задоволення позову в цій частині, зобов`язаний вчинити певні дії відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», норми якої регламентують порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому за наявності зареєстрованого права власності на об`єкт цивільних прав (земельну ділянку), очевидно, що в разі невиконання боржником рішення про повернення земельної ділянки, воно не може бути виконано в примусовому порядку без участі боржника, що матиме наслідком надсилання виконавцем до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» і свідчить про неефективність вказаного способу захисту.

У свою чергу, саме державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 перешкоджає позивачу повернути частину земельної ділянки на користь держави.

Тобто, суд першої інстанції правильно звернув увагу щодо неефективного способу захисту права, який обрав позивач.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що зважаючи на обставини справи в їх сукупності та з метою запобігання невиправданого втручання держави в право власності особи, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 липня 2023, року скасування державної реєстрації та припинення права приватної власності ОСОБА_2 і зобов`язання останньої повернути спірну земельну ділянку на користь держави в особі Диканської територіальної громади, а доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам у справі не підтверджується матеріалами справи.

Як уже зазначалося, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

За приписами частини першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги що статус земельних ділянок, визначається тим, що вони розташовуються в межах об`єкта природо-заповідного фонду і спеціальним правовим режимом зважаючи на наступне.

Так, у постанові Верховний суду від 13 липня 2022 року (справа № 556/1437/19) було зроблено правовий висновок, що єдиним допустимим та належним доказом, який може підтвердити або спростувати факт накладання спірних земельних ділянок є судова земельно-технічна експертиза.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що у Публічній кадастровій карті України відсутні відомості про віднесення спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду, а посилання скаржника, що відповідні межі РЛП «Диканський» можна встановити за відомостями, які є у загальному доступі, не спростовують висновків суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Для перевірки доводів позивача судом першої інстанції було допитано свідків та досліджено Витяг з карти розподілу території РЛП «Диканський» за режимом охорони і використання, з якого неможливо достовірно встановити те, що на ньому зображено саме спірну земельну ділянку, те, що дійсно спірна земельна ділянка знаходиться в межах РЛП «Диканський», до якої саме зони вона входить.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку позбавленням права на майно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

У цій справі суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що відсутні законі підстави для втручання у право ОСОБА_2 на мирне володіння земельною ділянкою з метою захисту можливого права власності держави на землі природно-заповітного фонду.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються із матеріалами справи, при цьому, суд першої інстанції, відповідно до вимог пунктів 2, 3 частини 4 статті 265 ЦПК України, дав оцінку доказам у справі, мотивував своє рішення, вказавши, що перекладення на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обов`язку з перевірки дотримання органом місцевого самоврядування законодавства при отриманні земельної ділянки у приватну власність (розумна обачність), як про те вказував позивач, є надмірним тягарем, що покладається на приватну особу у правовідносинах з органом, наділеним владними повноваженнями, який має відповідні інструменти і зобов`язаний діяти відповідно до вимог закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.Ю. Кузнєцова

О.О. Панченко