печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Остапчук Т.В., за участю секретаря судового засідання Корнелюка Б.В., розглянувши у відкритому підготовочму засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченко Т.А про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Матінка», Мамай Ірина Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі продажу,-

ВСТАНОВИВ:

До провадженні Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали цивільної справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Матінка», Мамай Ірина Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі продажу. Ухвалою суду від 26.11.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Разом із позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ Фірма «Матінка», , місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5-А, у розмірі 304 021 грн, що становить 100 % статутного капіталу ТОВ Фірма «Матінка». Заява обґрунтована тим, що 10.12.2020 між Позивачем та Відповідачем 1 укладено Договір позики , за яким Відповідач 1 умисно, зловживаючи довірою Позивача, заволодів грошовими коштами останнього без наміру їх повернення. Відповідно до умов договору позики від 10.12.2020, Відповідач 1 мав повернути грошові кошти за Договором позики до 08.12.2021, але не виконав свій обов`язок. За фактом вищезазначених дій щодо Відповідача 1 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, до суду направлено обвинувальний акт у зв`язку з заволодінням ОСОБА_2 коштами ОСОБА_1 . Кошти досі не повернені. Позивач подав цивільний позов у кримінальному провадженні щодо збитків у розмірі 350 000 дол. США (справа

№ 761/8910/24). Крім того, 01.08.2022 між Позивачем та Відповідачем 1 укладено ще один договір позики за яким Позивач передав Відповідачу 1 грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10 000,00 євро та 24 689,00 доларів США. Відповідач 1 зобов`язався повернути 10 000,00 євро та 24 689,00 доларів США до 01.10.2022 (включно). Однак, станом на день звернення до суду з цією позовною заявою Відповідач 1 грошові кошти за Договором так і не повернув. Оскільки, Відповідач 1 ще в момент укладення договорів позики не мав наміру їх виконувати, то після виникнення у нього заборгованості, Відповідач 1 почав вживати заходів для уникнення сплати боргу. 24.04.2024 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір купівлі-продажу рухомого майна (предмету забезпечувального обтяження) № 567 від 24.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу І.В. Мамай. На підтвердження передачі частки сторонами Договору укладено Акт приймання-передачі від 24.04.2024 № 568-569, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу І.В. Мамай Про це Позивачу стало відомо під час аналізу відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Згідно з цим Договором Відповідач 1 передав, а Відповідач 2 прийняв у власність частку в розмірі 100% загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Матінка». ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , інформація підтверджується протоколом допиту свідка Оспорюваний Договір порушує майнові права та інтереси Позивача, оскільки він направлений на недопущення звернення стягнення на частку у статутному капіталі. Оспорюваний Договір є фіктивним та підлягає визнанню судом недійсними на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України, оскільки: Договір укладено з метою ухилення від повернення боргу Позивачу в розмірі 350 000 доларів США та боргу у розмірі 24 689 доларів США, 10 000 євро. На момент укладання договору у Відповідача 1 вже довгий час існувала прострочена заборгованість перед Позивачем. На момент укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорюваного договору, Позивач вже почав вживати заходів для стягнення боргу в судовому порядку. Відповідач 1 достеменно розумів, що Позивач прагне повернути позичені кошти, тому Відповідач 1 вживав заходів з метою запобігання настанню негативних наслідків майнового характеру для себе. Договір укладено між Відповідачем 1 та його матір`ю. Згідно усталеної судової практики Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, укладення договору із близьким родичем за наявності боргу свідчить про фіктивність такого договору. Після відчуження спірного майна у Відповідача 1 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед Позивачем. Дослідивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. В постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69). В рішенні від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78). Як вбачається з доводів заяви та наданих представником позивача доказів, зокрема 24.04.2024 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір купівлі-продажу рухомого майна № 567 від 24.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу І.В. Мамай. На підтвердження передачі частки сторонами Договору укладено Акт приймання-передачі від 24.04.2024 № 568-569, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу І.В. Мамай Згідно з цим Договором Відповідач 1 передав, а Відповідач 2 прийняв у власність частку в розмірі 100% загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Матінка». ОСОБА_2 був власником 100% частки у статутному капіталі ТОВ Фірма «Матінка». Однак, 24.04.2024 на підставі оспорюваного Договору відчужив 100% частки ОСОБА_3 нібито в порядку купівлі-продажу. Тобто станом на дату подання цієї заяви ОСОБА_3 є власницею 100% частки у статутному капіталі ТОВ Фірма «Матінка». В постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 756/3322/19 зазначено, що накладення арешту на належну відповідачу частку корпоративних прав в якості забезпечення позову у цивільній справі про стягнення боргу за договором позики, за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися цією часткою у статутному капіталі (провести її відчуження), проте не позбавляє відповідача права володіння і користування цією часткою, зокрема не перешкоджає використанню у господарській (підприємницькій) діяльності та виконанню зобов`язань з іншими особами чи контрагентами. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку щодо законності та обґрунтованості такого виду забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики, як накладення арешту на належну відповідачу частку корпоративних прав (статутного капіталу) в товаристві з обмеженою відповідальністю. З огляду на те, що задля ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду щодо сина, Відповідач 2 може умисно відчужити частку в статутному капіталі третім особам. Нові власники також зможуть вільно розпоряджатися своїм майном та вчинити нові правочини щодо частки в статутному капіталі ТОВ Фірма «Матінка». Також з метою ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, Відповідачі можуть умисно передати частку в заставу іншим особам, відтак невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. За таких обставин, заборона відповідачу вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження належної йому частки в статутному капіталі юридичної особи, є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову, не становитиме надмірний та непропорційний тягар для відповідача та вказаних вище юридичних осіб і є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Враховуючи наведене та розмір позовних вимог, суд приходить висновку про те, що вимоги поданої заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на частку у статутному капіталі суб`єкта господарювання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, при накладенні арешту на належну відповідачу частку в статутному капіталі, суд виходить з того, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на частки у статутних капіталах суб`єктів господарюванням без наміру власників його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права та законні інтереси власника частки у статутному капіталі товариства. На підставі викладеного та керуючись 149-153, 247, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченко Т.А про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Матінка», Мамай Ірина Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі продажу- задовольнити. Накласти арешт на частку ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ Фірма «Матінка», , місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5-А, у розмірі 304 021 грн, що становить 100 % статутного капіталу ТОВ Фірма «Матінка». Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя Т.В.Остапчук