Справа № 643/4475/25
Провадження № 6/643/143/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судового засідання Кизим К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. на підставі ст. 439 ЦПК України звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника, яким він володіє, в межах виконавчого провадження №77320035 з примусового виконання виконавчого листа №2-6690/07 виданого 11.09.2007 Московським районним судом м. Харкова.

Подання мотивував тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-6690/07 виданий 11.09.2007 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 суму заборгованості зі сплати аліментів у сумі 304 573,25 грн.

Виконавець зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2025 року направлена боржнику відповідно до приписів ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

На вимогу приватного виконавця, протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, подати декларацію про доходи та майно, відповідно до Закону України Про виконавче провадження, боржником декларація не надана.

Будучи достовірно обізнаним з наявністю виконавчого провадження, боржник не подав декларацію про доходи та майно, будь-яких причин поважності невиконання законних вимог виконавця не надав.

ОСОБА_1 03.03.2025 у період з 14 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин не допустив виконавця до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є перешкодою для примусового виконання виконавчого документа, про що складено акт приватного виконавця від 03.03.2025.

Виходячи з наведеного, боржник повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, однак жодним чином не реагував, чим чинив цьому перешкоди.

На виконання ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем направлені запити до відповідних державних органів з метою пошуку рухомого майна боржника, на яке, відповідно до закону, можливо звернути стягнення. Згідно з відомостями Автоматичної системи виконавчих проваджень грошові кошти на рахунках боржника відсутні. Відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України на запит за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Отже, виконавцем вжиті вичерпні заходи примусового виконання рішення для задоволення вимог стягувача, шляхом звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника, однак такі заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судового рішення, за якими видані виконавчі документи.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. просив розглянути подання без його участі, про що зазначив безпосередньо у поданні.

Суд, в порядку ч. 2 ст. 439 ЦПК України, розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Враховуючи, що приватним виконавцем було направлено подання сторонам, тобто вони обізнані про розгляд подання у суді, наявності заяви приватного виконавця про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути подання державного виконавця за його відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 439 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі обставини.

11.09.2007 Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх його видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви (24.04.2007) до повноліття дитини (10.09.2021) (а.с.12-13).

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Дегтярьовою Ю. М. 05.11.2007 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-6690 від 11.09.07 виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини заробітку щомісячно, починаючи з 24.04.07 і до повноліття дитини (а.с.7).

Постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосіка О. А. від 20.02.2025 виконавчий лист №2-6690 виданий 11.09.2007 повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що згідно з Протоколом проведення електронного аукціону (торгів) №618606 треті торги не відбулися. Стягувач відмовився від майна боржника. Станом на 10.09.2021 загальна заборгованість зі сплати аліментів становить 304 573,25 грн. Чинність арешту майна боржника припинено та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.14-15).

20.02.2025 стягувач ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю. В. про прийняття виконавчого листа №2-6690/07 до примусового виконання (а.с.11).

25.02.2025 стягувач ОСОБА_2 надала приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Ю. В. документи в рамках виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого документу (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.1999 спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 (а.с.6 зворот).

Згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1142139 від 10.01.2024 надано копія плану квартири та журналу підрахунку площі квартири АДРЕСА_2 (а.с.8-9).

З довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів (інформація з паперових носіїв до 31.12.2012) убачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 08.06.1999 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №2-1972 (а.с.9 зворот-10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №415014742 від 25.02.2025 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосіком О. А. накладено арешт (а.с.13 зворот).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківського області Близнюковим Ю. В. відкрито виконавче провадження №77320035 за виконавчим листом №2?6690 виданим 11.09.2007 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 суму заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом у розмірі 304 573,25 грн. Зобов`язано боржника, протягом п`яти робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (а.с.17).

Відповідно до Акту приватного виконавця від 03.03.2025 в рамках виконавчого провадження №77320035 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності боржнику, доступ приватному виконавцю наданий не був (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.03.2025 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб. Виключно на підставі рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити та здійснювати виконавчі дії (п. 4 ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, яке перебуває у належній йому квартирі, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому. Крім того, суду не надано підтвердження того, що приватний виконавець вчинив всі передбачені законом заходи примусового виконання рішень та такі дії не дали результата.

Установивши, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю. В. не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю. В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Зазначені висновки суду грунтуються на правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 по справі №757/41727/19-ц.

Керуючись ст. 260, 261, 354, 439 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя О. М. Тимош