Дата документу 26.03.2025 Справа № 331/6873/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/6873/24 Головуючий у І інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/643/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Салімонова Романа Євгеновича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Салімонова Р.Є. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений на підставі судового наказу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Жижа А.О. звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_2 є старшим сержантом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, був призваний до лав Національної Гвардії під час воєнного стану в межах загальної мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року. На теперішній час він перебуває на військовій службі у зв`язку з мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 і бере безпосередню участь у бойових діях, направлених на відсіч та стримування агресії РФ. Також представник відповідача зауважив, що ОСОБА_2 не має заборгованості зі сплати аліментів, належним чином виконує свої батьківські обов`язки та надає кошти на утримання дітей у розмірі, більшому, ніж визначено судовим рішенням. Оскільки позивач характеризує особу відповідача у негативному світлі, ОСОБА_2 бажає брати безпосередню особисту участь у судових засіданнях та надавати відповідні докази і пояснення для спростування позиції позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2025 року зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Салімонова Р.Є. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що спір у цій справі стосується стягнення аліментів на дитину, що зумовлює скорочені строки вирішення такої категорії справ, обмеження підстав для зупинення провадження у таких справах та наявність негайного виконання рішення про присудження стягнення аліментів. Оскільки відповідач має двох представників, які своєчасно надавали відзив на позовну заяву, письмові заперечення та клопотання у справі, що свідчить про відсутність необхідності зупинення провадження у справі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Жижа А.О., що ОСОБА_2 є військовослужбовцем НОМЕР_2 бригади оперативного призначення імені Героя України лейтенанта ОСОБА_4 , яка у рамках кампанії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Отже, зазначене військове формування переведене на воєнний стан та безпосередньо залучається до виконання завдань у зоні бойових дій. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що

ОСОБА_2 є старшим сержантом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, був призваний до лав Національної Гвардії України під час воєнного стану в рамках загальної мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022. Відповідач перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 і бере безпосередню участь у бойових діях, направлених на відсіч та стримування агресії РФ, що підтверджується довідкою №8 423 від 15.10.2024, посвідченням НОМЕР_3 , видане 11.08.2015, наказом командира військової частини № 116 від 14.04.2023 та військовим квитком НОМЕР_4 , а отже, існують обставини відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, що унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи, наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Так, на підтвердження своїх доводів про необхідність зупинення провадження у справі у грудні 2024 року представник відповідача надав суду Довідку ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.10.2024 про те, що старший сержант ОСОБА_5 перебуває на військовій службі по мобілізації в ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 14 квітня 2023 року до теперішнього часу; Посвідчення учасника бойових дій від 11.08.2015; витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 14.04.2023 про зарахування в списки особового складу частини на всі види забезпечення старшого сержанта ОСОБА_5 , військовий квиток ОСОБА_5 , в якому, зокрема, зазначено, що він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, з 17.02.2023 до 28.02.2023, з 01.03.2023 до 18.03.2023 (а.с. 33). Також надано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.12.2023, відповідно до якої старший сержант ОСОБА_5 19.12.2023 отримав ВОСП лівої нижньої кінцівки при виконанні бойового завдання у складі ВЧ НОМЕР_1 НГУ поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , внаслідок скиду з дрону противника, при безпосередній участі військовослужбовця в бойових діях, виконання обов`язків військової служби, участі в у заходах з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ на території Запорізької області, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 38), та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.05.2024, відповідно до якої старший сержант ОСОБА_5 11.05.2024 отримав ВОСП заушної ділянки справа при виконанні бойового завдання у складі підрозділу ВЧ НОМЕР_1 НГУ поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , внаслідок скиду гранати з БПЛА та ударів FPV-дронів противника, при безпосередній участі військовослужбовця в бойових діях, виконання обов`язків військової служби, участі в у заходах з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ на території Запорізької області, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 39).

Суд першої інстанції врахував бажання ОСОБА_2 брати безпосередню особисту участь у судових засіданнях та надавати відповідні докази і пояснення для спростування позиції позивача.

Крім того, місцевий суд звернув увагу на те, що предметом цього спору є вимога про зміну розміру та способу стягнення аліментів, тобто суд не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне утримання, яке визначене судовим рішенням та на яке має право дитина, відповідач надає, тобто, зупинення провадження не позбавляє права дитини на відповідне матеріальне забезпечення.

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуває в районі виконання бойових завдань на території України, з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справі не підлягало зупиненню з огляду на предмет спору колегія суддів не приймає з огляду на імперативність приписів частини першої статті 251 ЦПК України.

У цьому контексті колегія суддів також ураховує, що суд першої інстанції правильно зазначав, що предметом цього спору є вимога про зміну розміру аліментів, тобто суд не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне утримання, яке визначене судовим рішенням та на яке має право дитина, відповідач надає.

Доводи апеляційної скарги про помилковість зупинення провадження у справі, оскільки відповідно до приписів частини третьої статті 252 ЦПК України суд не зупиняє провадження у справі, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника також не заслуговують на увагу, оскільки частина третя статті 252 ЦПК України застосовується у випадках, якщо зупинення провадження у справі мало місце на підставі пунктів 1-3 частини першої статті 252 ЦПК України, і не може бути застосована до цих правовідносин, так як суд першої інстанції зупинив провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Салімонова Р.Є. слід залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Салімонова Романа Євгеновича залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 26 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: