Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1164/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Леньо В.В., за участю секретаря судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виноградівська міська рада Берегівського району про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що із відповідачкою ОСОБА_2 позивач уклав шлюб 01.03.2018 року.

За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Відповідачка ОСОБА_2 близько одного року як пішла проживати окремо від своєї сім`ї та свого сина.

Відповідач байдужа до життя свого сина, вихованням не займається, а також не забезпечує дитину достатнім рівнем піклування. Впродовж останнього року дитина проживає виключно із позивачем, знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Позивач особисто вирішує побутові проблеми задля забезпечення інтересів свого сина. Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне позивачу задля реалізації та забезпечення прав дитини.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак на адресу суду, подав письмову заяву, про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв та/або відзиву від неї не надходило.

На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.

Представник третьої особи без самостійних вимог Виноградівської міської ради Берегівського району у судове засідання не з`явився, проте подав на адресу суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності (а.с.26).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із відповідачкою ОСОБА_2 позивач уклав шлюб 01.03.2018 року, про що у виконкомі Басівської сільської ради Сумського району Сумської області складено відповідний актовий запис за №01, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 01.03.2018 року (а.с.11).

За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 11.09.2018 року (а.с.12).

Позивачем ОСОБА_1 подано позов до Виноградівського районного суду про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 (а.с.10).

Позивач особисто вирішує побутові проблеми задля забезпечення інтересів свого сина, проживає разом із сином у власному житловому будинку, що стверджується довідкою Виноградівської міської ради від 26.02.2025 року про зареєстрованих осіб, а також правовстановлюючими документами на житловий будинок позивача (а.с.14-17).

Як вбачається із наявної в матеріалах заяви відповідачки ОСОБА_2 , адресованої до компетентних органів від 13.03.2025 року, така підтвердила той факт, що батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно його утримує та виховує (а.с.25).

Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини йому необхідно для забезпечення інтересів сина, в тому числі для реалізації прав неповнолітньої дитини без письмової згоди матері, для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрацію місця проживання сина. Встановлення факту самостійного виховання сина необхідне позивачу задля реалізації та забезпечення прав дитини.

Відповідно до ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

На підставі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На підставі ч.5 ст.150 СК передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За ч.1 ст.151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч.ч.2,3 ст.157 СК той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

На підставі ст.141 СК встановлюється рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини відповідно до ч.8 ст.7 СК та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування відповідно до ч. 4, 5 ст.19 СК.

Між сторонами наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування відповідно до ч. 4, 5 ст.19 СК. Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.

При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 10, 11,12, 13, 76-80, 81, 83, 141, 200, 259, 263-265,280, 282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ( НОМЕР_3 ), самостійно виховує та утримує малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_4 ), який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо