Справа № 523/1477/25
Провадження №2/523/2210/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторінцивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

29 січня 2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1210410 від 02 січня 2024 року у розмірі 87150 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 02 січня 2024 року відповідач у електронному вигляді уклав з ТОВ «Селфі Кредит» кредитний договір № 1210410, за яким отримав на картковий рахунок 14000 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування, проте зобов`язання щодо повернення коштів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 87150 грн, з яких 14000 грн заборгованість за кредитом, 73150 грн заборгованість за відсотками.

29 липня 2024 року за вказаним кредитним зобов`язанням відповідача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги за договором факторингу, укладеним з кредитодавцем.

Оскільки у добровільному порядку відповідач заборгованість не сплатив, позивач звернувся до суду з цим позовом.

03 лютого 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11 лютого 2025 року відповідач надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відповідач заперечує проти укладення спірного кредитного договору, його підписання та узгодження умов кредитування, оскільки позивач не надав заяву, в якій відповідач висловлює бажання отримати кредит, його розмір, відомості про платіжну картку, на яку повинні перераховуватися кошти. Відповідач вважає, що кредитний договір не підписаний сторонами, позивач не надав доказів того, що саме його електронним цифровим підписом був підписаний договір, відсутні відомості про сертифікацію ключа ЕЦП, відомості про особистий ключ підписувача, відсутні відомості, що саме відповідач отримав ідентифікатор, а не інша особа, яка могла скористатися ним.

Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважається електронним документом, оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Копія роздруківка кредитного договору є неналежним та недопустимим доказом.

Оскільки позивачем не доведено факт укладення договору, тому між сторонами не погоджувалися істотні умови кредитування.

Про відступлення права вимоги первісним кредитором йому не повідомили.

Позивач не надає розрахунок нарахованої заборгованості, нараховані за договором відсотки у розмірі 73150 грн не є співмірними із сумою кредиту - 14000 грн, що суперечить принципам розумності та добросовісності та призводить до дисбалансу договірних прав і обов`язків на його шкоду (рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013), а тому суд може зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом, тобто до тіла кредиту.

Також вказував на те, що Верховний Суд у своїй постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 дійшов висновку, що відповідальність боржника за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку, яка не обмежена жодними межами, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Не погоджується відповідач із сумою витрат на правову допомогу, оскільки вона є завищеною, неспівмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

19 лютого 2025 року представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач згідно умов кредитного договору в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та 02 січня 2024 року о 15:47:29 годині підписав його шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором K201, надісланий на номер телефону відповідача.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

02 січня 2024 року 15:49:16 годині було здійснено переказ на суму 14000 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , зазначену відповідачем.

Відсотки за договором нараховувалися первісним кредитором, виходячи із умов договору у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій за кредитним договором не здійснювалося.

Відповідач перед підписанням кредитного договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці зазначені основні умови кредитування, а саме сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, договір також містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Представник позивача зазначає, що правовідносини, які досліджувалися Конституційний Судом у рішенні від 11.07.13 №7-рп/2013, стосувалися нарахування неустойки, а не порядку нарахування відсотків за користування кредитом та їх сплати, що визначені договірними умовами між сторонами. Тоді як предметом стягнення з відповідача є стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України, а не процентів за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, тому висновок, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 не є релевантним для застосування у даній справі, оскільки предмет правовідносин не є тотожним.

Крім того, стягнення нарахованих процентів за кредитним договором здійснюється за період строку дії кредитного договору, штрафні санкції не нараховані та не стягуються.

Щодо правомірності вимог про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн представник позивача вказує, що у матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Крім того, за складання та подання письмових пояснень, позивач додатково поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, на підтвердження чого суду буде надано копію акту приймання-передачі наданих послуг та копію платіжної інструкції про сплату витрат на правову допомогу.

У зв`язку із запереченням відповідача щодо укладення кредитного договору, представник позивача додає до матеріалів справи електронний примірник кредитного договору, протокол створення та перевірки електронного підпису, паспорт споживчого кредиту, протокол створення та перевірки електронного підпису.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання 17 березня 2025 р також не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 січня 2024 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» договір про надання споживчого кредиту № 1210410 за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого Товариство надало відповідачеві грошові кошти у сумі 14000 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (912,5 % річних) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», а відповідач зобов`язався повернути кредит відповідно до графіку платежів, визначеному у п. 5.3 договору.

Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході.

Відповідно до умов кредитного договору в особистому кабінеті в ІТС відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та 02 січня 2024 року о 15:47:29 годині підписав його шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором K201, надісланий на номер телефону відповідача.

Усі основні умови кредитування відображені у паспорті споживчого кредиту, надісланому ОСОБА_1 для ознайомлення до підписання договору.

02 січня 2024 року кредитні кошти були перераховані ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк».

Згідно розрахунку заборгованості, який наданий ТОВ «Селфі Кредит», станом на 29 липня 2024 року сума боргу ОСОБА_1 за договором становить 87150 грн, з яких 14000 грн заборгованість за кредитом, 73150 грн заборгованість за відсотками.

29 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» був укладений договір факторингу № 29/07/2024, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним зобов`язанням відповідача № 1210410 від 02 січня 2024 року на суму 87150 грн.

Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників, що є невід`ємними частинами договору факторингу.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачеві за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений сторонами, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі сторін.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21)

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За відомостями АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача у банку емітовано картку № НОМЕР_2 , фінансовий номер - НОМЕР_3 . Із виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається надходження 02 січня 2024 року кредитних коштів у розмірі 14000 грн та подальше їх використання.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитом в розмірі 87150 грн, підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на те, що суд може зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом, оскільки сума нарахованих відсотків є неспівмірною, суперечить принципам розумності і призводить до дисбалансу договірних прав і обов`язків, до уваги не беруться, оскільки предметом стягнення з відповідача є стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом відповідно до ст.1048 ЦК України.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року № 02/08/2024, укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» і ФОП ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг від 29 грудня 2024 року № 24, за яким вартість послуги з підготовки позовних заяв з боржників позивача в цілому складає 100000 грн, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі, відповідно до якого підготовка позовної заяви до боржника ОСОБА_1 складає 10000 грн, платіжна інструкція № 1864 від 30 грудня 2024 року на загальну суму 100000 грн.

Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19.

Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ПозовТовариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрглобал-Фінанс» (, місцезнаходження: місцезнаходження: б-р Вацлава Гавела, 4, м. Київ, 03124) заборгованість за кредитним договором № 1210410 від 02 січня 2024 року у розмірі 87150 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 21 березня 2025 року.

Суддя