ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/6049/23

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/456/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати відповідача перенести встановлений паркан між суміжними земельними ділянками, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з лінією межі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0151, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Суміжно з цією земельною ділянкою розташована інша земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0193, яка перебуває у користуванні відповідача згідно з рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 4599 від 25 грудня 1980 року. ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач неправильно встановив паркан та в добровільному порядку відмовляється від його перенесення відповідно до межових знаків, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції несправедливим і необґрунтованим, просить його скасувати, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що представника позивачки адвоката Ващенко М.О. не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Представник перебувала поза межами Чернігівської області, про що повідомила позивачку і районний суд, проте розгляд справи безпідставно було продовжено без її участі. Зазначене призвело до порушення прав ОСОБА_1 на правову допомогу і ухвалення судового рішення не на її користь, оскільки питання про залучення інженера-геодезиста землевпорядної організації для встановлення межових знаків вирішувалось без урахування думки представника позивачки і не було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представника позивачки, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

Районним судом констатовано, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували факт встановлення меж її земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою відповідача, в натурі (на місцевості), зокрема, не надано технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої інженером-землевпорядником, що в свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача перенести паркан відповідно до лінії межі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 11 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивачкою набуто у власність земельну ділянку площею 0,0142 га, з кадастровим номером :01:008:0152, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13, 14, 18).

На підставі договору дарування житлового будинку від 11 вересня 2025 року ОСОБА_4 набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Указаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0151 (а.с. 15-16).

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області «Про затвердження акта про вирішення земельного спору ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) від 03 травня 2023 року № 150 затверджено акт про вирішення земельного спору від 27 квітня 2023 року, з якого вбачається наступне (а.с. 8, 9).

27 квітня 2023 року комісія про вирішення земельних спорів на території Ніжинської міської ради здійснила виїзд щодо встановленого паркану між домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 (а.с. 9).

При виїзді комісія у присутності заявника та суміжного землекористувача провела обстеження та встановила, що спір між сусідами виник щодо неправильно встановленого паркану.

Комісією зазначено, що зі слів землекористувача земельної ділянки по АДРЕСА_2 , за усною домовленістю із власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , він переніс вигрібну яму на територію власного домоволодіння за умови облаштування відмостки біля свого домоволодіння на межі із домоволодінням по АДРЕСА_1 , та встановлення паркану. Як відмітила власниця земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вона дійсно надавала згоду своєму сусіду по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 перенести паркан для зручного облаштування відмостки, але тимчасово.

На дату виїзду 27 квітня 2023 року власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вимагала від землекористувача земельної ділянки по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 перенести паркан на попереднє місце, так як домовленість була тимчасовою.

Комісія рекомендувала: а) власнику земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , залучити інженера-геодезиста землевпорядної організації, який за допомогою спеціального обладнання встановить межові знаки в натурі (на місцевості) у присутності землекористувача земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; б) відповідно до встановлених межових знаків землекористувачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , встановити паркан.

Із витягу з рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 20 червня 2023 року № 84-31/2023 убачається, що міською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:008:0193 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться житловий будинок, який є його власністю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку р. № 1198 від 19 вересня 2019 року; обмеження у використанні земельної ділянки площею 0,0043 га встановлені у формі охоронної зони навколо (уздовж) об`єкта енергетичної інфраструктури (а.с. 67).

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:008:0193, що підтверджено витягом Державного реєстру речових прав. Речове право зареєстровано за № липня 2023 року (а.с. 68).

Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 указувала на те, що відповідач неправильно встановив паркан та в добровільному порядку відмовляється від його перенесення відповідно до межових знаків. На підтвердження заявлених вимог додала копію схеми розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:008:0151 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до п. «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч. 1-2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Отже, метою встановлення на земельній ділянці межових знаків є окреслення на місцевості межі певної земельною ділянки, щоб суміжні землекористувачі могли користуватися своїми ділянками належним чином, згідно з правилами добросусідства, і не порушуючи прав один одного. Для реалізації цієї мети і для оцінки порушень прав землекористувачів суміжними землекористувачами, не має правового значення, чи визначені ці межі тимчасовими межовими знаками чи межовими знаками встановленого зразка.

Встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду, оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою; фізичні особи-підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно з ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. За умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи свідчать про те що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як сусідами суміжних земельних ділянок, виник спір щодо встановленого паркану.

При обстеженні встановленого паркану між домоволодіннями за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , комісією про вирішення земельних спорів було встановлено, ОСОБА_2 , за усною домовленістю з ОСОБА_1 , переніс вигрібну яму на територію власного домоволодіння за умови облаштування відмостки біля свого домоволодіння на межі із домоволодінням по АДРЕСА_1 , та встановлення паркану. На дату виїзду комісії ОСОБА_1 вимагала від ОСОБА_2 перенести паркан на попереднє місце, так як їх усна домовленість була тимчасова. Було рекомендовано: а) власнику земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , залучити інженера-геодезиста землевпорядної організації, який за допомогою спеціального обладнання встановить межові знаки в натурі (на місцевості) в присутності землекористувача земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; б) відповідно до встановлених межових знаків землекористувачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , встановити паркан.

Однак позивачка не зверталася до інженера-геодезиста землевпорядної організації для встановлення межових знаків в натурі (на місцевості).

ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог надано копію схеми розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:008:0151.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно відхилено при вирішенні спору зазначену схему розташування земельної ділянки, оскільки цей документ не містить плану та опису її зовнішніх меж, які дозволяють цю ділянку чітко ідентифікувати, не містить відомостей про поворотні точки меж земельної ділянки та відстані між ними, пояснювальних записок, акта передачі межових знаків на зберігання.

Клопотання про призначення експертизи для визначення правильності існуючих меж земельної ділянки стороною позивача не заявлялось.

Інших належних доказів щодо визначення межі спірних ділянок в натурі (на місцевості) матеріали цієї справи не містять.

Установивши, що позивачкою не надано і в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт встановлення меж її земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою відповідача, в натурі (на місцевості), зокрема, не надано технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої інженером-землевпорядником, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача перенести паркан відповідно до лінії межі у зв`язку з його недоведеністю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення районним судом прав ОСОБА_1 на судовий захист, а також неналежне повідомлення її адвоката Ващенко М.О. про час та місце розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10:00 17 листопада 2023 року (а.с. 25).

17 листопада 2023 року надійшло клопотання представника позивачки адвоката Ващенко М.О. про проведення підготовчого засідання без їх участі (а.с. 33).

Як засвідчено довідкою секретаря судового засідання районного суду, підготовче судове засідання відкладено на 08:30 18 грудня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 34).

17 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» представник позивачки адвокат Ващенко М.О. скерувала районному суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному по догляду за хворим сином (а.с. 42).

18 грудня 2023 року до районного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про відкладення судового засідання для узгодження позиції із представником (а.с. 41).

Відповідно до довідки секретаря судового засідання районного суду підготовче судове засідання відкладено на 15:00 16 січня 2024 року за клопотаннями відповідача та представника позивачки (а.с. 34).

16 січня 2024 року надійшли клопотання від представників сторін про відкладення підготовчого судового засідання на інший день (а.с. 50, 51, 53).

Підготовче судове засідання районного суду відкладено на 09:30 13 лютого 2024 року за клопотанням представників сторін, що підтверджено довідкою секретаря судового засідання (а.с. 54).

13 лютого 2024 року від представника відповідача адвоката Вертелецької Л.А. надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання (а.с. 57, 58), а представник позивачки адвоката Ващенко М.О. у відповідній заяві просила провести підготовче засідання без її участі та призначити справу до судового розгляду (а.с. 59).

Згідно з довідкою секретаря судового засідання підготовче судове засідання районного суду відкладено на 10:30 22 лютого 2024 року за клопотанням представника відповідача (а.с. 60).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 лютого 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду на 14:00 10 квітня 2024 року (а.с. 74).

10 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивачки адвокат Ващенко М.О. скерувала районному суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с. 77).

Як засвідчено довідкою секретаря судового засідання, судовий розгляд відкладено на 09:00 06 червня 2024 року у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с. 78).

06 червня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Шевченко І.М. у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку у кримінальному провадження. Судовий розгляд відкладено на 09:00 01 серпня 2024 року (а.с. 81).

01 серпня 2024 року районним справу знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді Шевченко І.М. в іншому провадженні, а також в розгляді невідкладних клопотань органів досудового розслідування. Судове засідання відкладено на 14:00 24 вересня 2024 року (а.с. 83).

24 вересня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з довготривалою повітряною тривогою в Чернігівській області. Судове засідання відкладено на 14:00 30 жовтня 2024 року (а.с. 86).

30 жовтня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Шевченко І.М. у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку у кримінальному провадження. Судовий розгляд відкладено на 10:00 04 грудня 2024 року.

04 грудня 2024 року за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника адвоката Вертелецької Л.А. відбулося судове засідання. У судовому засіданні позивачка вважала за можливе розглянути справу за відсутності її представника, підтримала позов за викладених у ньому обставин та просила його задовольнити, що підтверджено протоколом судового засідання № 3731063 від 04 грудня 2024 року (а.с. 94). За наслідком судового розгляду ухвалено судове рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши, що позивачка вважає можливим розглянути справу без участі її представника, мав всі підстави для розгляду справи по суті за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд відхиляє твердження скаржниці про те, що Коломеіць А.Г. у судовому засіданні без правового супроводу адвоката була позбавлена можливості заявити клопотання про відкладення розгляду справи з метою залучення інженера-геодезиста землевпорядної організації для встановлення межових знаків, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Справа перебувала у провадженні районного суду з вересня 2023 року по грудень 2024 року протягом 1 року 2 місяців, отже колегія суддів вважає, що сторона позивача мала достатньо часу для подання доказів на підтвердження заявлених вимог, проте інших доказів не подавала, клопотань щодо предмету спору не заявляла.

До апеляційної скарги відповідної земельно-технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) межових знаків ОСОБА_1 не надано, а за доводами апеляційної скарги позивачка вже надала до суду першої інстанції всі необхідні для вирішення спору по суті докази.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону з огляду на розгляд справи у відсутності представника позивачки, апеляційний суд вважає неприйнятними.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко