Справа № 227/2369/24
(2/199/1682/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором позики в загальному сумі 247186,20 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження позовних вимог зазначив, що 12 червня 2024 року він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 240000,00 грн., що на момент передачі коштів було еквівалентно 6000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 17.06.2024 року, що відповідач надав власноручно написану розписку. Однак у вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув, від виконання зобов`язань ухиляється. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, що станом на дату звернення до суду 26.07.2024 року, еквівалентно 247186,20 грн. за офіційно встановлений курсом НБУ (один долар США = 41,1977 грн.), а також судовий збір.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2024 року було відкрито спрощене провадження по даній справі

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2025 року було прийнято дану справу до розгляду.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2024 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 240000,00 грн., що на момент передачі коштів було еквівалентно 6000 доларів США та зобов`язався повернути до 17.06.2024 року

На підтвердження даного факту відповідач надав розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верхового Суду від 26 квітня 2022 року (справа № 753/1349/20) за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи факт укладення договору позики між сторонами, з відповідача підлягає стягненню сума позики саме в розмірі 240000,00 грн., оскільки позика була взята відповідачем саме в гривневому еквіваленті, тобто зобов`язання виражене в гривні, а тому суд приходить до висновку про безпідставність збільшення даної суму відповідно до курсу долару США.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2400,00грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 626,1046,1047,1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики від 12 червня 2024 року в розмірі 240000 гривень, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору у розмірі 2400 грн., а всього 242 400 ( двісті сорок дві тисячі чотириста) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Суддя Руденко В.В.