Справа № 285/1543/25
провадження № 2/0285/1040/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Васильчук Л. Й., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»,

треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 21.03.2025 подала до суду даний позов, в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., зареєстрований в реєстрі за №42386, таким, що не підлягає виконанню.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Новоград-Волинського міськрайонного суду з огляду на наступне.

Територіальна підсудність це компетенція із розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

При вирішенні питання про відкриття провадження, суд обов`язково перевіряє дотримання правил підсудності при реалізації особою суб`єктивного прав на звернення і у випадку їх порушення самостійно виправляє їх, при цьому для особи ніяких наслідків процесуально-правового характеру не настають.

За загальним правилом позови пред`являються в суд за місцем проживання, місцезнаходженням відповідача (ч.2 ст.27 ЦПК України). Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч.12 ст.28 ЦПК України).

Поняття «місце виконання судового рішення» визначено законом.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, вимогами ЦПК України чітко визначено, що позови можуть пред`являтися позивачем за зареєстрованим місцем проживання чи перебування сторін.

Більш того, відповідно до постанови Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Згідно матеріалів позовної заяви місце виконання оспорюваного виконавчого напису зазначено місце реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до відповіді №1224901 від 24.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 .

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо вона належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що справа не підсудна Новоград-Волинському міськрайонному суду, тому матеріали справи необхідно передати за підсудністю до належного суду, яким є Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 27, 28, 31, 260-261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу №285/1543/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

передати до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області .

Передачу справи здійснити на підставі даної ухвали суду не пізніше 5 днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше 5 днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Л. Й. Васильчук