Справа № 462/4329/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2765/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №464730-КС-007 про надання кредиту від 22.10.2023, що становить 324 727,20 грн та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликалося на те, що 22.10.2023 між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №464730-КС-007 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТзОВ «Бізнес позика» 22.10.2023 направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір №464730-КС-007 про надання кредиту. 22.10.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №464730-КС-007 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТзОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4805, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено/відправлено. ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 75 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 464730-КС-007 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 12.05.2024 утворилась заборгованість за Договором №464730-КС-007 про надання кредиту, в розмірі 324 727,20 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75 000 грн; суми прострочених платежів по процентах -- 238 477,20 грн; суми прострочених платежів за комісією - 11 250 грн. З врахуванням вищенаведеного просить позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість у розмірі 324 727,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 3 896,73 грн судового збору.

03.09.2024 рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 22.10.2023 року між ним та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було укладено Договір № 464730-КС-007 про надання кредиту у сумі 75 000 грн. Відповідно до п. 2.3. Строк на який надається кредит - 24 тижні. Згдіно п. 2.4. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012667, фіксована. Згідно п. 2.6. Загальний розмір наданого кредиту: 75 000 грн. Згідно п. 2.7. Строк дії договору: до 07.04.2024. Згідно п. 2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 195 000 грн. Згідно п. 2.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 168,16 процентів.

Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість у розмірі 324 727,20 грн, про цьому дана сума заборгованості складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75 000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 238 477,20 грн; суми прострочених платежів за комісією - 11 250 грн. Тобто, сума прострочених платежів по процентах практично в чотири рази перевищує суму по тілу кредиту. Відповідач звертався до позивача з проханням та з пропозицією щодо списання частини заборгованості та укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості. Проте, дані звернення були проігноровані позивачем. Відтак із сумою позову апелянт не погоджується. Щодо стягнення з нього суми прострочених платежів за комісією - 11 250 грн, то вважає, що в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення з нього суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75000 грн то таку вимогу визнає. Щодо суми прострочених платежів по процентах - 238 477,20 грн, то як вище зазначалась, така сума майже в 4 рази перевищує суму тіла кредиту. Вважає, що сума прострочених платежів по кредиту повинна бути зменшена до 37 500 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково. Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість у розмірі 112 500 грн, в решті позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закону) пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 22.10.2023 між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено договір №464730-КС-007 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) /а.с. 18-22/.

Як вбачається з договору №464730-КС-007 про надання кредиту від 22.10.2023 такий підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4805.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредиту, ТзОВ «Бізнес позика» надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес позика».

Згідно п. 2.3. Строк на який надається кредит - 24 тижні. Згдіно п. 2.4. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012667, фіксована. Згідно п. 2.5. Комісія за надання кредиту: 11 250 грн. Згідно п. 2.6. Загальний розмір наданого кредиту: 75 000 грн. Згідно п. 2.7. Строк дії договору: до 07.04.2024. Згідно п. 2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 195 000 грн. Згідно п. 2.9. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 168,16 процентів.

Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до договору.

Згідно п. 3.2.2. сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, за виключенням дострокового повернення кредиту, у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів та умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 2.3.2. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.

В розділі 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 75 000 грн шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 вказаних коштів, що підтверджується довідками та виписками банку АТ «ПУМБ» по банківській платіжній картці ОСОБА_1 за період з 22.10.2023 по 07.04.2024 /а.с. 44-45, 67-83, 87-110).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, має місце порушення відповідачем умов договору про надання кредиту від 22.10.2023, у зв`язку з чим станом на 12.05.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором, що становить 324 727,20 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 75 000 грн, заборгованість за відсотками - 238 477,20 грн, заборгованість по комісії - 11 250 грн. Також з надано розрахунку вбачається, що відповідачем всього сплачено 1 000 грн заборгованості по відсотках /а.с. 23-24, 25/.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, районний суд виходив з того, що фактично отримані за договором від 22.10.2023 року та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку ТзОВ «Бізнес позика» не повернуті.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися в частині стягнення з відповідача в користь позивача 11 250 грн комісії за надання кредиту, яка встановлена п.2.5 договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що положення договору про надання кредиту від 22.10.2023 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 11 250 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача.

З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 11 250 грн комісії слід скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 75 000 грн за тілом кредиту та 238 477,20 грн заборгованості за відсотками залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 18 березня 2025 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 11 250 грн комісії за кредитним договором №464730-КС-007 від 22.10.2023 скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 75 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 238 477,20 грн заборгованості за відсотками за кредитним договором №464730-КС-007 від 22.10.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра