Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/672/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді А.А. Надопта, секретар судового засідання О.М. Стрижак, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в поряду спадкування про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 третьої особи без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Виноградів Виноградівського (теперішнього Берегівського) району померла баба позивачки ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій Позивач вказує, що як спадкоємець за законом другої черги вона прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки проживала разом з спадкодавцем на день її смерті, а також вступила у володіння спадковим майном, однак при зверненні до державного нотаріуса з метою оформити спадщину після смерті бабусі, отримала відмову у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим вона, позивач, позбавлена можливості оформити свої спадкові права через нотаріальну контору та змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем по справі є донька спадкодавця та мати позивача ОСОБА_2 , яка на спадкове майно не претендує, заявлений позов визнає.

Сторони будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в підготовче засідання не з`явилися.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання вимог позивача в повному обсязі та розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч. 3ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядкуст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Виноградів Виноградівського (теперішнього Берегівського) району померла баба позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03.12.1983 року

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 29.10.1993 року, свідоцтвом про одруження позивача за № 327 від 22.12.2022 року у м.Прага Чеська Республіка(зміна прізвища)

Останнім місцем проживання баби позивача було АДРЕСА_1 .

Заповіту померла ОСОБА_4 не залишила, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбувалось за правилами, встановленими ЦК УРСР 1963 р.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст.529 ЦК України, 1963 р., спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , є її дочка, відповідачка по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка спадщину після смерті матері не прийняла і не заперечує проти того, щоб позивачка, внучка спадкоємиці, ОСОБА_1 прийняла спадщину.

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст. 548 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідачка ОСОБА_2 претензій на спадкове майно не заявляє, та не заперечує щоб позивач став власником спадкового житлового будинку, про що подала відповідну заяву до суду.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач має перешкоди, оскільки спадкодавець за життя належним чином не оформив правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Згідно повідомлення завідуючої Виноградівської державної нотаріальної контори за №87/01-16 від 21.02.2025 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася.

У зв`язку з наведеним позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права через нотаріальну контору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено.

Відповідно до технічного паспорта від 03.01.2025 та інформаційної довідки від 03.01.2025, виданих КП «Виноградівим РБТІ» на ім`я позивача, житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1 будівництвом завершений.

Його інвентаризаційна вартість станом на 2025 рік становить 134315 грн (сто тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят гривень). Загальна площа житлового будинку становить 68.5 кв. м., житлова площа - 35.9 кв.м.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223,259,263-265 ЦПК України, ст. ст.6,525,527,534,541,542,548,549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року,ст. ст. 16, 392 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її баби, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта