ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/87/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Борщова Геннадія Євгеновича на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2024 року, по справі № 953/12463/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основної заборгованості за Договором позики (розписки) від 27.03.2017 у розмірі гривневого еквіваленту 2000,00 (дві тисячі) доларів США за офіційним курсом НБУ на дату винесення судового рішення та у розмірі гривневого еквіваленту 900,00 (дев`ятсот) ЄВРО за офіційним курсом НБУ на дату винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що між сторонами 27.03.2017 року було укладено договір позики у письмовій формі, у вигляді власноручної розписки відповідачем як позичальником. Відповідно до даного договору Позивачем було надано в борг Відповідачу грошові кошти у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) євро. Підтвердженням факту укладення договору є розписка відповідно до змісту якої ОСОБА_2 підтверджує факт отримання від ОСОБА_1 позики у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) євро та своє зобов`язання про її повернення Позивачу з продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (копія розписки додається). Частину грошових коштів у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США Відповідачем було повернуто, а Позивачем отримано 17 листопада 2017 року, про що міститься позначка в зазначеній розписці, а саме «Возврат займа 2000 долл. 17.11.2017г/підпис ОСОБА_2 » та «Принял 2000 дол./підпис ОСОБА_1 ».

Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за даним договором складає сума у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) ЄВРО, яку Відповідач дотепер не повернула.

Внаслідок цього Позивачем 18.10.2023 року було направлено на адресу Відповідача грошову вимогу про повернення заборгованої суми грошових коштів (трек номер відправлення ДП «УКРПОШТА» 807).

Однак відповідач на вимогу позивача позичені кошти у повній мірі не повернула.

Крім того, позивач зазначив, що моментом повернення суми позики не може вважатись момент продажу квартири, адже позивач надіслав на адресу позивача вимогу про повернення позики.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Борщов Г.Є., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення, новим рішенням задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, судовий збір у розмірі 1123,32 грн та 1684, 98 грн.

Скарга мотивована тим, що зазначення в розписці такої події як продаж квартири не є обов`язком відповідача. А відповідно й не може розглядатися, як строк який неминуче настане, бо якщо відповідач не має бажання продати квартиру, не приймає для цього ніяких дій, то й відповідно така подія, як продаж зазначеної в розписці квартири ніколи не настане.

Оскільки відповідач не збирається продавати зазначену квартиру, та відповідно повертати грошові кошти, а позивач не має права змусити відповідача здійснити продаж даної квартири, єдиним шляхом для захисту прав позивача та повернення своїх грошових коштів, є звернення з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики до суду.

Вказує, що відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписці не зазначено строк повернення цих коштів, борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлені частиною першою ст.1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Зауважує, що ніхто не має права примусити власника здійснити відчуження об`єкта приватної власності, а продаж квартири є правом а не обов`язком власника, то відповідно й зазначення в розписці такої події, я продаж квартири не може розцінюватися, як подія, яка неминуче настане. А відтак, договір позики у письмовій формі у вигляді власноручно написаної розписки, що укладений між позивачем та відповідачем від 27.03.2017 року є таким, що укладений на невизначений строк.

Відповідно до зазначеного, відповідач був зобов`язаний розрахуватися з позивачем протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 368 ЦПК України колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представниці адвоката Корнієнко О.В., розглянута скаргу за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання та не з`явились в судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивач не підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки сторонами обумовлено, що відповідач зобов`язується повернути борг з моменту продажу квартири, однак матеріали справи не містять відомості про те, що відповідач квартиру продав, однак боргу не повернув, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 27 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики у формі розписки, в якій остання підтвердила факт отримання ОСОБА_1 у борг грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США та 900 євро, які зобов`язалась повернути після продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, строком повернення позики визначено подію, а саме продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є такою, що обов`язково відбудеться, що не відповідає принципу правової визначеності, а тому слід визнати, що сторони договору позики не узгодили конкретний строк для її повернення.

Відповідно до вказаної розписки також вбачається та не заперечується представником позивача, що 17.11.2017 відповідач ОСОБА_2 частково повернула боргу в розмірі 2000 доларів США.

Відповідно до статті 530 ЦК України:

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки кредитор у досудовому порядку звернувся з вимогою про повернення залишку боргу, то відповідно до вказаної норми ч. 2 ст. 530 ЦК України боржник відповідачка ОСОБА_2 повинна була виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

З огляду на вищевказане суд першої інстанції помилково вважав, що строк виконання зобов`язання за вказаним договором позики не настав та відмовив у позові.

Оскільки ОСОБА_2 на порушення вказаної норми ч. 2 ст. 530 ЦК України у відповідь на вимогу позивача ОСОБА_1 не повернула залишок позики в сумі 2000 доларів США та 900 євро, позовні вимоги позивача про їх стягнення з відповідачки підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому її скаргу слід задовольнити.

Оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи, суд порушив норми матеріального права, тому відповідно до п.п.п 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідачки підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позовної зави та апеляційної скарги, а також витрати на правничу допомогу в суд першої інстанції, які належним чином підтверджені наявними у справі документами: квитанціями про сплату судового збору, договором про надання правничої допомоги від 10 жовтня 2023 року, Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2023 за договором про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/23 від 10.10.2023, з розрахунком наданих в суді першої інстанції послуг на суму 8000 грн., копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_3 , ордером на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Київському районному суді м. Харкова на підставі договору про надання правової допомоги № 10/10/23 від 10.10.2023 адвокатом Борщовим Г.Є. (а.с. 15-35, 94).

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Борщова Геннадія Євгеновича задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 березня 2017 року в сумі 83360 грн, що еквівалентно 2000 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2025 року, та 39 303 грн., що еквівалентно 900 євро за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2025 року, а всього 122663 (сто двадцять дві тисячі шістсот шістдесят три) гривні 00 коп. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2808 (дві тисячі вісімсот вісім) гривень 30 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 24 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук