Справа № 450/759/25 Провадження № 2/450/1147/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді - Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

03.03.2025 року на адресу суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації Свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (колишнього подружжя) серія та номер 303, виданого 31.01.2025 року, видавник Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Роман Васильович.

Заява мотивована тим, що в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. Оспорюваними нотаріальними діями та актами ОСОБА_2 31.01.2025 року набув повноваження власника і право володіння на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки 31.01.2025 року ОСОБА_2 набув повноваження власника і право володіння на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , може її у подальшому відчужити, то у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити розгляд поданого позову та поновлення порушених прав позивача. Ухвалою Пустомитівського районного суду від 20.02.2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпеченні позову відмовлено з підстав недолучення заявником доказів на підтвердження того, що частка житлового будинку на який заявник просить накласти арешт належить відповідачу на момент подачі такої заяви. Станом на 27.02.2025 року надаю докази на підтвердження того, що 1/2 частка житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом, визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Зокрема згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, суд констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на частку у спільному майні колишнього подружжя після смерті колишньої дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частку у праві власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса Олефіра Р.В. щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та внесення до Державного реєстру речових прав запис про скасування державної реєстрації прав; витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується витягом сформованим за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 26.02.2025 року.

Підставою реєстрації права власності є свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) серія та номер 303, виданий 31.01.2025 року, приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В,

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо майнових прав на спірне майно, а також зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, суд приходить до переконання, що необхідно вжити заходи забезпечення позову для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання можливого судового рішення про задоволення позову, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім цього, запропонований позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися майновими права.

Наведене дає також підстави для висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Таким чином, беручи до уваги предмет спірних правовідносин, суд приходить до переконання про те, що накладення арешту на 1/2 частку спірного житлового будинку, як захід забезпечення позову та охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, є цілком виправданий.

Таким чином з врахування наведеного, приходять до висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, підлягає до задоволення.

При цьому, суд враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Крім цього, у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

В силу вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив:

заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння- задоволити.

З метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, вжити заходи забезпечення позову шляхом :

накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Надати органу, що здійснює виконання ухвали суду наступні відомості:

Стягувач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Боржник : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з дати її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо Львівського апеляційного суду.

СуддяН. Б. Добош