Справа № 650/5321/24
провадження № 2/650/525/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 70,5 кв. м., до якого примикає: будівля, кухня, літ. Б; будівля, сарай, літ. В; будівля, погріб, літ. Г; будівля, туалет, літ. Д; споруда, водопровід, №1; споруда, огорожа, №2,3; прибудова літ. а; прибудова літ. А1, припинивши право спільної сумісної власності колишнього подружжя на даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебували у шлюбі який за рішенням суду було розірвано, за час спільного життя подружжя, сторонами було придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Між Позивачем та Відповідачем домовленості щодо поділу майна не було, між сторонами шлюбний договір не укладався, частки є рівними у праві власності також є рівними і складають 1/2 частини на кожного.

Таким чином, враховуючи, що спірний Житловий будинок було набуто Позивачем з Відповідачем у шлюбі, тому цей Житловий будинок є спільним майном подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності, на даний час позивач бажає здійснити розподіл вказаного спірного майна, тому звернулася до суду з відповідними вимогами.

На судовому засіданні представник позивача, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач на судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

30 серпня 2002 року Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), який було зареєстровано у Виконавчому комітеті Української міської ради Обухівського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 67.

Заочним рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області, від 10.06.2024 року у справі № 650/2050/24, шлюб між сторонами було розірвано.

За час спільного життя подружжя, сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області, було придбано житловий будинок загальною площею 70,5 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

Згідно інформаційної довідки № 357128335, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вартість Житлового будинку складає 80 338,00 грн.

До житлового будинку примикає: будівля, кухня, літ. Б; будівля, сарай, літ. В; будівля, погріб, літ. Г; будівля, туалет, літ. Д; споруда, водопровід, №1; споруда, огорожа, №2,3; прибудова літ. а; прибудова літ. А1.

Між Позивачем та Відповідачем домовленості щодо поділу майна не має, шлюбний договір не укладався, спірний будинок було придбано під час перебування у шлюбі, тому частини сторін у праві власності є рівними і складають 1/2 частини на кожного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Норми ст. ст.317,319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, ч.1ст.358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що нерухоме майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому.

З матеріалів справи встановлено, що вказаний житловий будинок було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а питання про його поділ в натурі сторони не порушували.

З огляду на вищенаведене, враховуючи позицію сторін, обставини справи відповідно до яких питання про поділ майна в натурі у даному провадженні вирішене бути не може, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на 1/2 частку спірного нерухомого майна.

На підставі наведеного, враховуючи вищенаведені положення закону та керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 258-259 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 70,5 кв. м., до якого примикає: будівля, кухня, літ. Б; будівля, сарай, літ. В; будівля, погріб, літ. Г; будівля, туалет, літ. Д; споруда, водопровід, №1; споруда, огорожа, №2,3; прибудова літ. а; прибудова літ. А1, припинивши право спільної сумісної власності колишнього подружжя на даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , понесені судові витрати у розмірі 986,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.О. Сікора