Справа №490/9767/24
Провадження №2/490/1085/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Чаричанський П.О., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко О.В. про відвід головуючого судді Чаричанського П.О. у справі №490/9767/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

24.03.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко О.В. про відвід головуючого судді Чаричанського П.О. у справі №490/9767/24. В обґрунтування заяви адвокат зазначає, що 11 березня 2025 року о 09 год. 42 хв. відбулася розмова адвоката Кухаренко О.В. з суддею Чаричанським П.О., в цій розмові суддя в порушення Кодексу суддівської етики не коректно в грубій формі критикував адвоката щодо заявленого напередодні клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує, що у сторони відповідача викликають сумніви щодо упередженості судді Чаричанського П.О. у розгляді цієї справи.

Згідно ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Наступний судове засідання по справі призначене на 28.03.2025 року о 10-00 год.

Заява про відвід надійшла до суду 24.03.2025 року, передана судді 25.03.2025 року, раніше ніж за три робочих дня до судового засідання, яке призначене на 28.03.2025р.

Відповідно до ч. 7, ч.8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Ухвалою суду від 12.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи був призначений на 18.12.2024 року, у зв`язку з неявною Відповідача, розгляд справи відкладено на 06.02.2025 року.

05.02.2025 року до суду надійшла заява від представника відповідача - адвоката Кухаренко О.В. про відкладення розгляду справи призначеної на 06.02.2025 року, розгляд справи був відкладений на 11.03.2025 року о 11-00 год.

10.03.2025 року до суду надійшла заява від представника відповідача - адвоката Кухаренко О.В. про чергове відкладення розгляду справи призначеної на 11.03.2025року, в заяві зазначалося, що у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області розглядається справа №357/8602/23 про оспорювання батьківства, де адвокат приймає участь, розгляд якої також призначено на 11.03.2025року о 11-00 год. В заяві додатково вказувалося, щоб не проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача Завального Р.Я., не позбавляти Завального Р.Я. права на Справедливий суд та права на професійну правничу допомогу гарантовану статтею 59 Конституції України. Продовжити строки підготовчого провадження. Було також заявлено прохання узгодити наступну дату судового засідання з представником відповідача - адвокатом Кухаренко О.В. за номером телефону (зазначено номер телефону).

11 березня 2025 року було зателефоновано адвокату Кухаренко О.В., де відбулася розмова, в руслі якої, що уразі якщо суд прийде до переконання про відкладення розгляду справи, то визначити (узгодити) дату наступного засідання, як просив адвокат, оскільки це вже було третє засідання яке може не відбутися у зв`язку з неявкою відповідача або його представника. Некоректна розмова, на яку вказує адвокат Кухаренко О.В., не відбувалася, все було в етичних, процесуальних рамках.

Підстави для відводу (самовідводу) передбачені статтею 36 ЦПК України, відповідно до якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Виходячи з наведено, суд приходить до переконання, що заявлений відвід є необґрунтованим.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

У рішенні від 9 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) зазначено, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Відповідно до п.п. 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" суб`єктивний критерій - це особисті переконання та поведінка конкретного судді. Об`єктивний критерій - це факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви у безсторонності судді та оцінка того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в безсторонності (зовнішні ознаки).

ЄСПЛ нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Реалізація принципу верховенства права, визначеного ЦПК України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Крім того, Європейський Суд нагадав, що будь-який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи.

Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. (За Кодексом суддівської етики).

Дослідивши обставини, викладені в клопотанні про відвід, суд приходить до висновку про необхідність заявити про самовідвід від розгляду даної справи.

За такого, з метою дотримання учасниками процесу своїх процесуальних прав, з метою зняття «зайвої» напруги у відносинах судді з сторонами справи, надання впевненості учасникам цивільного процесу у реалізації їх права на справедливий суд, що, безпосередньо, в свою чергу, сприятиме підвищенню авторитету судової влади загалом - суддя Чаричанський П.О. заявляє собі самовідвід від розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40-41, 260 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заявлений відвід представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кухаренко О.В. головуючому судді Чаричанському П.О. у справі №490/9767/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - визнати необґрунтованим.

Заявити самовідвід по цивільній справі № 490/9767/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Відвести суддю Чаричанського П.О. від розгляду цивільної справи №490/9767/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Передати до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали справи №490/9767/24 для здійснення повторного автоматичного розподілу справи відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. О. Чаричанський