Справа № 138/1979/22
Провадження №:2/138/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Коріняк К.Ю, Бугери І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Колівошко С.М., Мараховської В.Ф., Клименка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшов вказаний вище позов, який мотивований тим, зокрема, що 31.01.2019 о 14 год. 55 хв. позивач був затриманий за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та направлений у Вінницьке ІТТ №1. 01.02.2019 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 3 ст. 368 КК України, а 23.07.2019 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) за ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 3 ст. 368 КК України. 12.08.2019 позивачу було вручено обвинувальний акт в межах даного кримінального провадження. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду по справі № 138/2132/19 від 23.11.2021 позивача виправдано і ухвалою від 04.03.2022 Вінницький апеляційний суд залишив такий вирок суду без змін. Таким чином, з часу затримання і до набрання вироком суду законної сили, позивач перебував під слідством 38 місяців та чотири дні, з яких 2 дні перебував під вартою та 2 місяці був відсторонений від посади, а саме з 11.02.2019 по 10.04.2019.

Вказаним вище вироком Могилів-Подільського міськорайонного суду встановлено факт провокації злочину з боку правоохоронних органів та прокуратури. Починаючи з часу затримання, яке відбулося на центральній площі міста і тривало понад дві години з проведенням слідчих дій обшуку авто, огляду місцевості, позивач зазнавав моральних страждань внаслідок протиправних дій правоохоронних органів. Обіймаючи посаду керівника управління органу місцевого самоврядування в невеликому місті, його особа була загальновідома і він користувався авторитетом в місті, мав ряд почесних нагород та звань. Такі слідчі дії безпосередньо перед приміщенням Могилів-Подільської міської ради, в центрі міста, спричинили шкоди честі гідності та діловій репутації позивача та призвели до моральних страждань. В подальшому інформація щодо інкримінованого злочину була розповсюджена в засобах масової інформації, в інтернеті та стала відома всім жителям міста та району та досягла меж всієї України, коли дана інформація розповсюдилася в прямому ефірі шоу «Вечірній Квартал». Проведений обшук квартири позивача, який тривав і в нічний час за участю малолітніх дітей позивача, призвів до завдання йому душевних страждань. В подальшому було накладено арешт на автомобіль, яким користувався позивач, а також арешт на його особисте майно, внаслідок чого його було протиправно позбавлено у користуванні даним майном. Слідство в даній справі двічі продовжувалося, при цьому інші додаткові слідчі дії не проводилися, що свідчить про безпідставне затягування процесу. Протягом слідства правоохоронні органи намагалися схилити позивача до дачі неправдивих показів проти колишнього мера міста ОСОБА_3 , про що позивач заявляв в протоколі його допиту. Відбувалось ігнорування клопотання сторони захисту, спрямовані на встановлення об`єктивних обставин відсутності злочину та заяви сторони захисту про провокацію цього злочину. Весь час слідства, проти позивача безпідставно проводилися негласні слідчі розшукові дії, прослуховувалися його телефонні розмови, здійснювалося спостереження за особою та інші форми втручання у його приватне життя. Прокурор в даному процесі свідомо створював умови для штучного переслідування та обмеження основоположних прав та свобод позивача щодо права на вільне пересування. Безпідставно проводились оперативно-розшукові заходи та заявлялось клопотанням про обрання безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Безпідставно була змінена підозра з винесенням додатково обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України. Безпідставним, поза межами строків накладення, заявлялось клопотання про покладенням обов`язків на позивача в порядку ст. 194 КПК України. Подавався ряд повторних, необґрунтованих клопотань про арешт майна. При знятті під час судового розгляду обвинувачення з головного фігуранту справи ОСОБА_3 обвинувачення відносно позивача знято не було. Внаслідок порушення даного кримінального провадження позивача відсторонили на два місяці від посади та в подальшому під тиском керівництва він був вимушений звільнитися з роботи та залишився без засобів до існування протягом всього періоду розгляду справи. Дані обставини призвели до великих моральних страждань внаслідок неможливості влаштуватися на роботу та забезпечити утримання малолітніх дітей позивача внаслідок кримінального переслідування. В подальшому під час судового провадження по даній справі, а саме 25.03.2020 позивач почав зазнавати тиску з боку іншого фігуранту інкримінованого злочину ОСОБА_3 , який вимагав термінового закінчення справи за причиною наближення дати чергових виборів мера міста та якому перебування в статусі обвинуваченого перешкоджало подачі своєї кандидатури на виборах. Вимагаючи швидкого закінчення справи, ОСОБА_3 через чоловіка своєю падчерки ОСОБА_4 вимагав припинити подання клопотань лінії захисту, спрямованих на доведення невинуватості позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_4 було нанесено ряд тілесних ушкоджень позивачу з незаконним його утриманням, про що було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146 КК України. Так само в цей же час ОСОБА_4 було здійснено за цією підставою тиск і на захисника позивача з відповідними погрозами, про що порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 398 КК України. Станом на час подання позову слідство по даним провадженням триває. В подальшому, у зв`язку з ігноруванням зазначених погроз позивачем, 198.12.2020 ОСОБА_4 був підпалений автомобіль, що перебував у користуванні позивача, що призвело до неможливості його використання за призначенням. Окрім того, дані обставини вплинули на батьків позивача, у якого позивач був єдиним сином. В місті його сім`я користувалась авторитетом та повагою. Батько позивача був лікарем. В результаті постійних стресів від даного кримінального переслідування влітку 2021 року батько отримав інсульт, який в подальшому призвів до його смерті. Окрім того, й здоров`я позивача значно погіршилося за час перебування під слідством та судом. Кримінальне переслідування, відсутність роботи, нанесення тілесних ушкоджень, знищенням майна, постійні погрози вбивством, тиск з боку правоохоронних органів, витрати зумовлені даним кримінальним провадженням проїзд до органів досудового слідства, суду, оплата експертних висновків, послуг адвоката, хвороба та смерть батька - назавжди змінили звичний спосіб життя позивача та є непоправними.

Таким чином, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 249600,00 грн., з розрахунку мінімальної заробітної плати за 22 рік за 38 місяців і 4 дні, тобто за весь час перебування під слідством і судом.

Крім того, зважаючи на обставини справи позивач вважає, що незаконним обшуком квартири та авто йому були заподіяні моральні втрати в розмірі 20 000,00 грн., внаслідок незаконного арешту майна в період 38 місяців 100 000,00 грн., внаслідок знищенням майна автомобіля 100 000,00 грн, внаслідок протиправних посягань на життя та здоров`я позивача пов`язаних з даною кримінальною справою 200 000,00 грн., внаслідок приниження честі та гідності фізичної особи 100 000,00 грн., внаслідок незаконності оперативно розшукових заходів та протиправних дій прокурора, втрати заробітку та неможливості влаштуватися на роботу 200 000,00 грн., а всього 720 000,00 грн.

Таким чином загальна сума завданої моральної шкоди складає 969 600,00 грн. (249600,00 грн. +720 000,00 грн.).

Крім того, незаконне ініціювання даного кримінального провадження, яке пов`язане саме з виконанням посадових обов`язків позивача на роботі знищило його репутацію як законослухняного посадовця та призвело до тиску на нього з вимогами негайного звільнення. З урахуванням часу кримінального провадження, позивач весь час намагався пришвидшити слідство, вчиняв активні дії на встановлення об`єктивної істини подавав клопотання, заяви слідству, проте відповідач їх ігнорував, безпідставно двічі продовжував строк досудового розслідування, що призвело до втрати позивачем роботи та неможливості влаштуватися на іншу роботу внаслідок специфіки даного кримінального правопорушення, а саме в галузі трудових правовідносин. Так, в підтвердження наведеного, зазначив, що ним 04.02.2019 на вимогу колишнього міського голови ОСОБА_3 під впливом психологічного тиску, пов`язаного з пред`явленням йому підозри в межах кримінального провадження по справі № 0000019, було написано в кабінеті відділу кадрів Могилів-Подільської міської ради дві заяви, а саме про надання позивачу з 04.02.2019 чергової основної відпустки терміном 40 календарних днів, тобто до 16.03.2019 та про його звільнення із займаної посади за власним бажанням з 19.02.2019, тобто в час перебування у відпустці, що є порушенням трудового законодавства та свідчить про невизначеність колишнього міського голови в питанні залишити на роботі позивача чи звільнити. Дані заяви були написані в кабінеті начальника відділу кадрової роботи Шинкарук Т.Б., де і залишені, не подавалися на реєстрацію, що свідчить про відсутність намірів, викладених в заяві. По закінченню відпустки позивач з`явився на роботі, щоб повідомити, що до 10 квітня він рахується таким, що відсторонений від посади, проте начальник кадрової роботи ОСОБА_5 повідомила, що його звільнено розпорядженням міського голови 11.02.2019, відразу після пред`явлення 08.02.2019 підозри в даному кримінальному провадженні міському голові ОСОБА_3 , що є доказом причинного зв`язку протиправних дій відповідача та наслідків у виді завдання шкоди позбавлення трудових прав позивача. Трудову книжку позивач отримав вдома у ОСОБА_5 і підпис про її отримання також поставив вдома. При отриманні трудової книжки виявилося, що запис в трудовій книжці сформульовано за підставою за п.1 ст. 36 КЗпП України (припинення трудового договору) за угодою сторін, хоч такої заяви позивач не подавав. Також не було отримано розпорядження про звільнення та відповідні остаточні розрахунки при звільненні 19.02.2019. З огляду на викладене, визначаючи розмір заробітку, який позивач втратив за період незаконного перебування під кримінальним переслідування, слід виходити із розміру заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата (тобто затримання та відсторонення від посади у лютому 2019 року), а саме за грудень 2018 та січень 2019 року. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 26.02.2020 №02-22/417 середньомісячна заробітна плата позивача складала 21 535,77 грн., середньоденна заробітна плата 525,26 грн. (21 535,77 грн./41 робочий день). Період з дня відсторонення від роботи та наступного незаконного звільнення з 11 лютого 2019 року по день набрання вироком законної сили по 04 березня 2022 року: в 2019 році 223 робочих дні; у 2020 році 251 робочих дні; у 2021 році 250 робочих днів; у 2022 році 43 робочих дні. Загальний розмір втрат склав 402874,42 грн. (767 робочих днів * 525, 26 грн.).

Крім того, відповідно до укладених договорів про надання правової допомоги від 31.01.2019, від 17.10.2019 та додаткових угод до нього від 17.10.2019 та 05.01.2022 загальна сума витрат на адвокатські послуги за 38 місяців роботи складає: 173 600,00 грн. (по 4568 грн в місяць). З них: витрати на правове забезпечення на досудовому слідстві 13 600,00 грн. плюс 17 поїздок до міста Вінниці по 2000,00 грн за кожну поїздку - всього 47600,00 грн. Витрати на правове забезпечення в суді першої інстанції 36 судових засідань по 2000,00 грн. за кожне засідання, плюс оплата процесуальних клопотань 25 000,00 грн. грн., всього 97 000,00 грн. загальна сума витрат на правове забезпечення в суді першої інстанції. Витрати на правове забезпечення в суді апеляційної інстанції 29000,00 грн.

Враховуючи усе викладене вище, з урахуванням збільшення та уточнення позовних вимог, позивач просив суд: 1) Зобов`язати відповідача Вінницьку обласну прокуратуру на офіційній сторінці Вінницької обласної прокуратури https://vin.gp.gov.ua/, в розділі «стартова сторінка новини та публікації», а також на її сторінці у фейсбуці принести ОСОБА_1 публічне вибачення за незаконні дії під час кримінального провадження №138/2132/19 прокурора Вінницької обласної прокуратури Куцяка М.Ф., його особисту некомпетентність та упередженість, що спричинили позивачу та його родині значну матеріальну та матеріальну шкоду в строк не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили; 2) Зобов`язати відповідача - Вінницьку обласну прокуратуру застосувати зворотну вимогу шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Вінницької обласної прокуратури Куцяка М.Ф.; 3) Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди суму еквівалентну 540 мінімальних заробітних плат, станом на час винесення рішення суду, що становить 4320000 (чотири мільйона триста двадцять тисяч) гривень 00 копійок; 402 874,42 грн (чотириста дві тисячі вісімсот сімдесят чотири грн., 42 коп.) шкода внаслідок незаконного звільнення; 173 600,00 грн. витрати на оплату вартості адвокатських послуг.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.09.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2022 відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

07.10.2022 до суду надійшов відзив на позов Державної казначейської служби України, який мотивований тим, зокрема, що позовні вимоги заявлені у відповідності до положень Сімейного кодексу України, який не регулює правовідносини у даній цивільній справі. Також, позов є передчасним, оскільки закон передбачає, що право на визначення розміру шкоди має орган який таку шкоду завдав, а не суд, що в даному випадку проведено не було. Позов у частині вимоги про відшкодування шкоди внаслідок незаконного звільнення взагалі підлягає закриттю. Позивачем на підтвердження тієї обставини, що йому було завдано значної моральної шкоди не надав до суду жодного доказу, у тому числі щодо подання скарг на дії та рішення слідчого під час проведення стосовно нього досудового розслідування, також не надано будь-яких рішень органів, якими визнано при цьому незаконними стосовно позивача дії чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Так само не надано доказів погіршення стану здоров`я за час перебування під слідством, як і доказів причино-наслідкового зв`язку між цими обставинами. Позивачем не зазначено у своєму позові у чому полягає завдана йому моральна шкода, а саме якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно йому шкоду, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність факту незаконного обшуку квартири та авто, незаконність арешту майна, протиправність посягань на життя та здоров`я позивача, пов`язаних з даною кримінальною справою, приниження честі та гідності, незаконності оперативно розшукових заходів та протиправних дій прокурора. Крім того, Державна казначейська служба України не є належним відповідачем, оскільки не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Враховуючи викладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити (Т.1, а.с. 146-150).

15.11.2022 до суду надійшов відзив на позов Вінницької обласної прокуратури, який мотивований тим, зокрема, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000902 від 14.12.2017 розпочато слідчим Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Суходольським А.С. за фактом невиконання рішень судів Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та у подальшому 26.06.2019 об`єднано в одне провадження з матеріалами досудового розслідування № 0000019 від 23.01.2019 за фактами одержання службовими особами неправомірної вигоди за надання у власність земельної ділянки та підроблення офіційного документа за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.01.2019 задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області Куцяка М.Ф. про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_1 шляхом проведення аудіо-, відеоконтролю особи. У ході виконання зазначеної ухвали суду заступником начальника МВ № 4 УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ Національної поліції України Цехмейструком А.А. 31.01.2019 та 01.02.2019 складені протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю особи - ОСОБА_1 . Позивача 31.01.2019 о 16 год. 01 хв. затримано працівниками УЗЕ у Вінницькій області та СУ ФР ГУ ДФС у Вінницькій області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2019, у справі № 127/3179/19, клопотання прокурора відділу прокуратури Вінницької області Тимчишена В.М. задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_1 . На підставі цієї ухвали 31.01.2019 старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУДФС у Вінницькій області Королем М.А. у період з 22 години 39 хвилин до 1 години 31 хвилини у присутності ОСОБА_6 , адвоката Королюк О.В. та двох понятих проведено обшук квартири, яка належить ОСОБА_1 . Відомості щодо присутності малолітніх дітей під час обшуку у матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, 01.02.2019 заступником начальника МВ № 4 УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ Національної поліції України Цехмейструком А.А. на виконання постанови прокурора відділу прокуратури Вінницької області Куцяка М.Ф. від 30.01.2019 складено протокол про результати контролю за вчиненням злочину, проведеного у формі спеціального слідчого експерименту, за участі ОСОБА_1 Старшим слідчим в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Вінницькій області Мойсюком Р.П. за погодженням із прокурором відділу прокуратури Вінницької області Куцяком М.Ф. 01.02.2019 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а 23.07.2019 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України. Наступного дня, 01.02.2019, процесуальним керівником погоджене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 , яке складене старшим слідчим з особливо важливих справах першого відділу розслідування кримінальних правопорушень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області, та клопотання про застосування запобіжного заходу, яке в свою чергу розглядалося судом. Підставою для погодження процесуальним керівником повідомлення про підозру у кримінальному провадженні стали ряд документів, зокрема: протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 01.02.2019; протокол затримання ОСОБА_1 від 31.01.2019; протокол огляду місця події від 31.01.2019; протокол огляду транспортного засобу від 31.01.2019 (з автомобіля Громчевського «Фольцваген Пассат» д.н.з НОМЕР_1 вилучено грошові кошти 7500 доларів США, порвані шматки паперу на яких містяться записи з текстом та цифрами); протокол огляду речей від 31.01.2019 (грошові банкноти); протокол обшуку від 31.01.2019 (у приміщення Могилів-Подільської міської ради вилучено заяву Коваля на ім?я ОСОБА_3 ); матеріали НСРД: протокол про виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення негласної слідчої дії від 31.01.2019; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 01.02.2019; протокол про результати аудіо-,відео контролю за особою від 31.01.2019; протокол про результати аудіо-,відео контролю за особою від 01.02.2019. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2019 задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу та застосовано запобіжний захід у виді застави, яку в подальшому ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.02.2019 залишено без змін. Також, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором, та ОСОБА_1 було відсторонено від посади начальника земельного відділу Могилів-Подільської міської ради на строк два місяці, тобто до 10.04.2019. Крім того, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 задоволено клопотання прокурора і до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2019 задоволено клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто до 01.06.2019. Надалі ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2019 строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 01.08.2019. Підставами продовження строків досудового розслідування були необхідність проведення ряду слідчих (розшукових) дій, у тому числі отримання висновку судової експертизи комп?ютерної техніки і програмних продуктів, отримання висновків судових почеркознавчих експертиз, розсекречення матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, допиту підозрюваного ОСОБА_1 з урахуванням висновків судових експертиз, проведення інших слідчих та процесуальних дій, зокрема, надання підозрюваним та їх захисникам доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, складення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Випадків безпідставного відхилення клопотань сторони захисту під час досудового розслідування не було. На підставі здобутих доказів 12.08.2019 прокурором відділу прокуратури Вінницької області Куцяком М.Ф. затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України та його передано для розгляду по суті до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. У подальшому, 08.05.2020, за погодженням з першим заступником прокурора Вінницької області Гайду С.В. прокурором відділу прокуратури Вінницької області Куцяком М.Ф. змінено раніше пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України та виключено кваліфікуючу ознаку - вчинення правопорушення за попередньою змовою групою осіб. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2021 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України та його виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України лише через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень. Ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 04.03.2022 у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовлено та вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2021 залишено без змін. ОСОБА_1 затримано 31.01.2019 о 16 годині 01 хвилина, а звільнено з-під варти у залі суду 02.02.2019. Досудове розслідування стосовно ОСОБА_1 здійснювалося з 31.01.2019 до 12.08.2019 (6 місяців 13 днів), судовий розгляд - з 12.08.2019 до 04.03.2022 (2 роки 6 місяців 21 день). На думку відповідача, зазначені позивачем обставини не є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з огляду на правове регулювання правовідносин, що склались між сторонами спору та фактичні обставини справи.Так, зокрема, з приводу проведення обшуку, то позивачем дії органу досудового розслідування щодо його затримання не оскаржувались, не визнані незаконними. Затримання підозрюваного у вчиненні злочину та його поміщення до ізолятору тимчасового тримання здійснювалося безпосередньо слідчим у відповідності до вимог КПК України, а не прокурором. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 31.01.2019 було проведено не обшук, а огляд авто, ключі від авто видані позивачем добровільно, про порушення його прав даною процесуальною дією позивачем у протоколі огляду не зазначено. Щодо заподіяння шкоди честі і гідності, діловій репутації зазначеними діями, то позивачем не наведено, які конкретно дії чи рішення органу досудового розслідування завдали шкоди честі і гідності, діловій репутації, у чому саме полягає ця шкода, яких змін чи втрат зазнали честь, гідність чи ділова репутація позивача. З приводу поширення інформації щодо інкримінованого злочину у засобах масової інформації, інтернеті, телепрограми «Вечірній квартал» то до позову долучені скріншоти інтернет-сторінок far.chesno.org, vn.20minut.ua, project.info, clovoidilo.ua, vinnitsa.ok.com.ua, court.gov.ua, на яких розміщена інформація про вчинення позивачем кримінального правопорушення із зазначенням його імені. Дані публікації розміщені на приватних ресурсах, органи прокуратури до розміщення такої інформації відношення не мають та відповідальність за її розміщення не несуть. Обшук у квартирі, яка належить позивачу, 31.01.2019 здійснювався на підставі ували слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2019 у справі № 127/3179/19 у період з 22 години 39 хвилин до 1 години 31 хвилини у присутності ОСОБА_6 , адвоката Королюк О.В. та двох понятих. Відомості щодо присутності малолітніх дітей під час обшуку у матеріалах кримінального провадження відсутні. Скарг щодо порушення прав позивача чи інших осіб від нього чи його захисника не надходило. Арешти на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку у приміщенні Могилів-Подільської міськради, під час проведення огляду в автомобілі, під час проведення обшуку в домоволодінні накладені ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду від 05.02.2019 у справі № 127/3472/19, від 05.02.2019 у справі № 127/3477/19, від 06.02.2019 у справі № 127/3474/19, від 12.02.2019 у справі № 121/3471/19. Даних щодо оскарження ним чи його захисником зазначених ухвал позивач не надає, отже вказані процесуальні дії вчинені під судовим контролем, їх незаконність не встановлена. Досудове розслідування стосовно ОСОБА_1 здійснювалось з 31.01.2019 до 12.08.2019 (6 місяців 13 днів), судовий розгляд - з 12.08.2019 до 04.03.2022 (2 роки 6 місяців 21 день). У встановленому порядку позивачем чи його захисником у кримінальному провадженні порушення розумних строків досудового розслідування не оскаржувалося. Позивач не конкретизує, які саме клопотання сторони захисту ігнорувались, що він розуміє під виразом «ігнорували» - відмова у задоволенні клопотання чи бездіяльність щодо його розгляду. Дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_1 шляхом проведення аудіо-, відеоконтролю особи надано ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.01.2019, яка набрала законної сили. Щодо твердження позивача про свідоме створення умов прокурором для штучного переслідування позивача, обмеження його прав і свобод, зокрема, права на вільне пересування, на неупереджений розгляд справи; безпідставне клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміна підозри, покладення обов`язків, в порядку ст. 194 КПК України, подання повторних необґрунтованих клопотань про арешт майна позивача, то стороною позивача не надано інформацію про оскарження дій прокурора та визнання їх незаконними. Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється; прокурор оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Також, позивач не надає доказів звільнення з роботи під тиском керівництва, натомість, з долученої до позову заяви ОСОБА_1 від 11.02.2019 вбачається, що заява подана про звільнення із займаної посади за власним бажанням. Також до позову додане розпорядження міського голови м. Могилів-Подільський від 11.02.2019 № 30-к про звільнення з посади ОСОБА_1 , начальника земельного відділу міської ради, з 19.02.2019 по п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі заяви ОСОБА_1 . Крім того, звільнення з роботи позивач пов`язує з тиском керівництва Могилів-Подільської міської ради, що не пов`язане із діяльністю органів досудового розслідування та прокуратури у кримінальному провадженні, а є підставою для звернення із позовом про поновлення на роботі, якщо позивач вважає своє звільнення незаконним. Тиск з боку іншого підозрюваного у провадженні - ОСОБА_3 , нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 за спонуканням ОСОБА_3 , як зазначено у позові, є предметом окремого кримінального провадження, у якому позивач, як потерпілий, має право відшкодовувати завдані збитки за рахунок винних осіб і не може бути прийнята як обґрунтування моральної шкоди, завданої незаконним, на думку позивача, притягненням його до кримінальної відповідальності. Підпал автомобіля ОСОБА_1 19.12.2020 у зв`язку з ігноруванням погроз з боку ОСОБА_4 , то ця обставина також, як зазначено у позові, є предметом окремого кримінального провадження і право на відшкодування завданої шкоди знаходиться у його межах. Позивач не надає будь-яких достовірних даних, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок смерті батька після інсульту, отриманого влітку 2021 року, внаслідок стресу від даного кримінального провадження. Позивачем не надано будь-яких доказів твердження про погіршення стану його здоров`я. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні бо психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Таким чином, під час досудового розслідування ОСОБА_1 та його захисником дії і рішення органу досудового розслідування та прокуратури не оскаржувались. Незаконними рішення чи дії органу досудового розслідування судом не визнавалися. Процесуальним керівником особисто слідчі дії не проводилися, вказівки під час досудового розслідування не надавалися, рішеннями судів дії та рішення процесуального керівника незаконними не визнавалися. Службові особи органу досудового розслідування та прокуратури до відповідальності за неналежне здійснення досудового розслідування не притягувались. Усі слідчі дії (затримання, огляд, обшук, взяття під варту, повідомлення про підозру, продовження строків досудового розслідування, завершення досудового розслідування та звернення з обвинувальним актом до суду) здійснено у відповідності до вимог КПК України, на підставі ухвал слідчих суддів. Судовий контроль за дотриманням законних прав та інтересів підозрюваного у даному кримінальному провадженні здійснювався слідчими суддями при наданні дозволу на вчинення процесуальних дій, які позивач вважає незаконними, проте за наявності судових рішень на їх вчинення вважати їх незаконними не можна. Саме суд, за ініціативою слідчого/прокурора при розгляді клопотань щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу, його відсторонення від займаної посади, накладення арешту на майно та продовження строку досудового розслідування надавав оцінку зібраним доказам, їх допустимості та обґрунтованості. Щодо обґрунтованості позовних вимог у частині наявності моральної шкоди та її розміру то позивачем не вказувалось, що він зазнав фізичного чи психічного впливу саме з боку органів досудового розслідування, під час кримінального провадження. Не встановлено фактів фізичного та/чи психічного впливу на позивача під час кримінального провадження також і під час розгляду справи у судах. При проведенні у позовній заяві розрахунку моральної шкоди позивач відступає від принципу розумності та справедливості. Позивач визначає, що завдана йому моральна шкода складається із моральної шкоди, виниклої у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом протягом 38 місяців та внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою; незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку авто, квартири, незаконного накладення арешту на авто, незаконного відсторонення від роботи. Як вбачається із складових моральної шкоди, наведених у позові, позивач обраховує моральну шкоду за весь період перебування під слідством та судом, та за окремі процесуальні дії відносно нього. Разом з тим, законодавець встановив у ст. 13 порядок відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Закон таким чином даним порядком відшкодування об`єднує всі та будь-які порушення, які мали місце. Наведене свідчить, що позивач бажає отримати подвійне відшкодування, що виходить за межі розумної та достатньої сатисфакції, та може призвести до безпідставного збагачення. Також позивач просить про стягнення на підставі ст. 22 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону неотриманої заробітної плати внаслідок незаконного відсторонення від посади та неотриманих доходів внаслідок звільнення з роботи за час перебування під кримінальним переслідуванням, починаючи з дня відсторонення від посади - 11.02.2019 по день набрання вироком законної сили - 04.03.2022, за 767 робочих дні у сумі 402 874, 42 грн. Разом з тим, вказаними нормами не передбачена компенсація за неотримання доходів. Крім того, звільнення позивача з посади відбулось на підставі його волевиявлення у вигляді заяви про звільнення з посади за власним бажанням, а відсторонення на підставі ухвали слідчого судді, за відсутності заперечень позивача у судовому засіданні, яка не визнана незаконною. Отже, вимоги про стягнення упущеної вигоди у вигляді втраченого заробітку у сумі 402874,42 грн. є неприйнятними. Позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності дій та рішень органу досудового розслідування та прокуратури, заподіяння йому шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Позивачем заявлена вимога про зобов`язання Вінницьку обласну прокуратуру принести публічне вибачення на офіційній сторінці Вінницької обласної прокуратури за незаконні дії під с кримінального провадження № 138/2132/19 прокурора Вінницької обласної прокуратури Куцяка М.Р., його особисту компетентність та неупередженість та притягнути його до дисциплінарної відповідальності. Підстави для задоволення таких вимог позивача відсутні, оскільки незаконність рішень і дій процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не встановлена жодними судовими рішеннями; на всі процесуальні дії, ініційовані прокурором, надано дозвіл слідчого судді; рішення, дії чи бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні у передбаченому законом порядку стороною захисту не оскаржувалась, прокурор у кримінальному провадженні наділений повноваженнями і процесуальною самостійністю, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, що обґрунтовано викладеним. Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки обвинувачення ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_7 , який є заявником у справі, а наданими стороною захисту матеріалами доведено факти, які дали суду достатньо підстав сумніватися у правдивості та достовірності показань цього свідка. Суд також зробив висновок, що досудове розслідування безпідставно здійснювалося слідчими органів СУ ФР ГУ ДФС у Вінницькій області, на підставі ст. 87 КПК України, всі докази у кримінальному провадженні, отримані у результаті відповідних слідчих дій, є недопустимими і не можуть покладатися в основу обвинувального вироку. Разом з тим, правове формулювання, використане у ст. 86, 87, 89 КПК України, а саме «недопустимість» доказів, свідчить, що воно не тотожне поняттю «незаконність». Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У договорі про надання юридичних послуг від 17.10.2019, укладеного між замовником ОСОБА_1 та виконавцем Королюк О.В., предметом якого є захист в межах справи № 138/2132/19, всупереч ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) не визначений. У додатку №1 до договору про надання юридичних послуг від 17.10.2019 встановлено, № 138/2132/19 замовник зобов`язується оплатити адвокату вартість наданих послуг у розмірі 2 000,00 грн. за кожне судове засідання, незалежно від факту, чи слухалась справа чи вона була відкладена за клопотанням учасників чи знята з розгляду судом. Інші послуги виконавця, а саме, написання процесуальних документів, клопотань, вчинення інших процесуальних дій оплачується окремо, їх вартість визначається у актах виконаних робіт, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим, з документів про надання правової допомоги вбачається, що ні договором, ні додатковою угодою до нього не встановлено порядок обчислення гонорару, а саме фіксований розмір чи погодинна оплата, розмір такої, що умови додатку до договору у частині встановлення вартості послуг адвоката у сумі 2000,00 грн. за кожне судове засідання є завищеними порівняно з ринковою ціною таких послуг станом на 2019-2021 рік. Встановлення такої оплати за судове засідання, яке не відбулось, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, що ставить під сумнів в цілому дійсність заявлених витрат на надання правової допомоги (Т.1, а.с. 211-235, Т. а.с. 1-13).

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2022 продовжено строк проведення підготовчого судового провадження на 30 днів.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.02.2023 призначено у справі судової психологічної експертизи та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта.

30.06.2023 до суду надійшло клопотання експерта про забезпечення виконання експертизи.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2023 поновлено провадження у справі у зв`язку з необхідністю виконання клопотання експерта.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2023 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.08.2023 задоволено клопотання експерта про забезпечення проведення експертизи та клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта.

10.04.2024 до суду надійшов висновок експерта від 05.04.2024 №1431/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.04.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.05.2024, зокрема, прийнято збільшення позовних вимог та задоволено клопотання сторін спору про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.07.2024 задоволено клопотання прокурора та викликано у судове засідання експерта Мороз А.П.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2025, за клопотанням представника позивача, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача Вінницьку обласну прокуратуру застосувати зворотну вимогу шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Вінницької обласної прокуратури, а також про стягнення з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України, шкоди завданої внаслідок незаконного звільнення позивача в розмірі 402 874,42 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повній мірі, однак одночасно суду пояснили, що позовні вимоги вони підтримують лише з підстав, які підтвердила судовий експерт у своєму висновку.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили в позові відмовити з підстав зазначених у їх відзивах на позов та з підстав наведених в їх поясненнях, наданих ними під час судового розгляду, зокрема, з приводу заперечень щодо висновку експерта складеного за наслідками проведення судової психологічної експертизи.

Заслухавши думки позивач та представників сторін спору, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, враховуючи таке.

Встановлено, що 31.01.2019 о 16 год. 10 хв. позивача було затримано в м.Могилів-Подільський на пл.Шевченка, буд.6/16 за підозрою у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди в сумі 7500,00 доларів США, які були вилучені з автомобіля Фольцваген Пассат д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався позивач, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2019. Також, у даному протоколі зазначено, що обшук не проводився, у зв`язку з проведенням огляду, який відображено в окремому протоколі. Зауваження і доповнення до протоколу не надходили і його копія була вручена позивачу (Т.1, а.с.92-94).

01.02.2019 позивачу та його захиснику було вручено повідомлення про підозру позивача у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України (Т.1, а.с.94 (зворотній бік)-96, Т.2, а.с. 227-230).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2019 по справі № 127/3306/19 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів та застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 288 150,00 грн. та покладено на нього відповідні обов`язки по ст. 194 КПК України з терміном дії до 01 квітня 2019 року, а також звільнено з під варти в залі судового засідання. Така ухвала залишена без змін Вінницьким апеляційним судом 08.02.2019 (Т.1, а.с.49,50,96 (зворотній бік)-98, Т.3, а.с. 30-34). В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 продовжувалась дія обов`язків покладених на ОСОБА_1 згідно ст. 194 КПК України, терміном до 01.06.2019 (Т.1, а.с.21, 100-102, Т.3, а.с. 3-5, 38-41). Також, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.11.2020 ОСОБА_1 скасовано запобіжний захід у виді застави та покладено на ОСОБА_1 обов`язки передбачені ч.1-ч.3 ст.194 КПК України (Т.2, а.с.201).

Тобто, позивач був затриманий лише на два дні і як такий, запобіжний захід у виді тримання під вартою йому не обирався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 по справі №127/3627/19 ОСОБА_1 відсторонено від посади начальника земельного відділу Могилів-Подільської міської ради стром на два місяці, до 10.04.2019 (Т.1, а.с.99-100, Т.3, а.с. 35-37).

Разом з тим, як слідує з доказів самої ж сторони позивача, з 04.02.2019 ОСОБА_1 перебував у відпустці на підставі розпорядження Могилів-Подільського міського голови №7-к від 04.02.2019, а 11.02.2019 розпорядженням того ж міського голови №30-к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 19.02.2019 за угодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України (Т.1, а.с.64).

Тобто, за час дії вказаної вище ухвали слідчого судді від 11.02.2019 до дня звільнення його з роботи за угодою сторін, а саме 19.02.2019, минули лише 9 днів, причому ці 9 днів позивач перебував у відпустці, яка мала б бути йому оплачена роботодавцем. Доказів іншого суду надано не було. Таким чином, вказане вище судове рішення щодо позивача фактично не мало реальної дії.

З приводу тих обставин, що позивача було звільнено з роботи саме через дане кримінальне провадження чи незаконності такого звільнення суду надано не було та, як і доказів того, що в подальшому, до того, як позивач став помічником адвоката, він не був працевлаштований. Самі по собі показання свідків зі сторони позивача не є доказом таких обставин, оскільки суду не було надано для дослідження ні трудової книжки позивача ні офіційної інформації з податкового органу чи органу Пенсійного фонду з приводу відсутності доходів та несплати відповідних податків та внесків.

Документи, що стосуються трудової діяльності позивача до його затримання та з приводу його звільнення, які були надані суду стороною позивача не доводять вказані обставини (Т.1, а.с. 63-66, Т.2, а.с. 139-142, 239-245, Т.3, а.с. 42-46).

Стороною позивача суду надано докази про те, що за час досудового розслідування кримінального провадження було проведено ряд процесуальних дій, в тому числі за участю позивача, як підозрюваного, а також за участю його адвоката, зокрема:

1)Проводився огляд місця події, що підтверджується протоколом від 31.01.2019 (Т.1, а.с. 54 (зворотній бік)-55);

2)Проводився обшук за місцем проживання позивача 31.01.2019, за участю ОСОБА_6 та захисника позивача адвоката Королюк О.В., що підтверджується відповідним протоколом (Т.1, а.с. 56-58).

3)Накладався арешт на автомобіль марки «Фольцваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2019 (Т.1, а.с.47,48, Т.2, а.с. 203-204). В подальшому постановою слідчого від 17.05.2019 адвокату Королюк О.В. було відмовлено у задоволенні клопотання про передачу на відповідальне зберігання підозрюваному вказаного транспортного засобу (Т.1, а.с.23, Т.3, а.с. 7,8), однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2019 частково задоволено клопотання адвоката Королюк О.В. про скасування арешту майна і скасовано постанову про повну відмову у задоволенні клопотання від 17.05.2019 та зобов`язано слідчого який провадить досудове розслідування кримінального провадження № 0000019, негайно та безоплатно повернути Громчевському П.А. на відповідальне зберігання, під розписку, вказаний транспортний засіб (Т.3, а.с.9). Також, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2019 відмовлено слідчому у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту того ж транспортного засобу (Т.1, а.с. 24 (зворотній бік)-25, Т.3, а.с.10-11).

4)Отримувались зразки підпису та почерку позивача для експертизи, згідно протоколу від 14.02.2019. На протоколі наявні підписи адвоката Королюк О.В. та самого позивача (Т.1, 18, Т.2, а.с.248);

5)Ознайомлення захисника підозрюваного ОСОБА_1 з матеріалами досудового розслідування 20.02.2019 (Т.1, а.с. 18 (зворотній бік));

6)Продовжувались строки досудового розслідування до 01.06.2019 та до 01.08.2019, згідно ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2019 та від 29.05.2019 (Т.1, а.с.20,59,60, Т.2, а.с. 231-234, Т.3, а.с. 1-2).

Вироком Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 23.11.2021 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України, ч.3 ст.368 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень. У вказаному вироку суд дійшов висновку, зокрема, що за результатами розгляду даного кримінального провадження, оцінюючи кожен із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх сукупність, з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального провадження, зокрема: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, за результатами розгляду даного кримінального провадження, суд встановив, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення інкримінованих ОСОБА_1 діянь, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України, з огляду на що він підлягає визнанню невинуватим та виправданню на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України. Крім того, при постановленні такого вироку суд прийняв до уваги твердження сторони захисту щодо того, що мала місце провокація злочину (Т.1, а.с.102 (зворотній бік)-115).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 04.03.2022 вказаний вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області залишено без змін (Т.1, а.с.115-118).

Сторони спору у даній справі цивільній справі стверджували той факт, що ні вирок суду першої інстанції, ні ухвала суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не переглядались.

Позивачем стверджувалась та обставина, що факт притягнення його до кримінальної відповідальності завдав йому моральної шкоди, зокрема і, у зв`язку з тим, що він втратив авторитет в громаді, оскільки працював в органі місцевого самоврядування та тому, що він був змушений змінити свій усталений життєвий устрій та зв`язки.

На підтвердження вказаних вище обставин надав суду копії двох грамот отриманих від Могилів-Подільської міської ради до Дня працівника житлово-комунального господарства та побутового обслуговування населення в березні 2011 року та до Дня місцевого самоврядування в грудні 2011 років. Тобто, такі грамоти датовані більш ніж за 8 років до події (Т.1, а.с. 53 (зворотній бік).

За клопотанням експерта, яка проводила виконання зазначеної вище ухвали суду від 09.02.2023 про призначення судової психологічної експертизи суд допитував свідків.

Так, допитаний, як свідок, в судовому засіданні 25.07.2023 сам позивач ОСОБА_1 надав суду покази про те, зокрема, що майже все своє життя працював на держслужбі. Починав працювати у Могилів-Подільській міській раді на посаді головного спеціаліста з правового забезпечення та зв`язків з громадськістю. Будував свою кар`єру. Фактично на цій посаді він займався юридичним забезпеченням та благоустроєм території міста. Свою роботу виконував добре. Будував ліхтарі, фонтани, парки, все що міг. Міським головою було оцінено його якості та він почав працювати на посаді начальника земельного відділу. Пропрацював на цій посаді не один рік та не мав жодних нарікань. Також у нього було багато друзів, знайомих, мав вільне життя, сім`ю. Коли все сталось його життя перевернулось та розпочався «ад на землі» і досі він не може відійти. Фактично прокурор Куцяк сфабрикувавши кримінальну справу позбавив його власного життя. Він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності та не мав адміністративних стягнень, за винятком притягнення до адміністративної відповідальності за порушенням ПДР. Попавши в СІЗО пережив катування та знущання, його змушували голим присідати о 04 ранку, камера знаходилась під сходами і постійно стукали двері, через що неможливо було спати. Після звільнення від перебування під вартою та обрання йому запобіжного заходу у виді застави, він шукав кошти, що були визначені судом, оскільки того розміру, що визначив йому суд у нього не було, а це потрібно було позичати. Все це призвело до того, що певна сім`я вимагала в подальшому повернути кошти. Після повернення додому у нього виникали думки, що може б краще було залишитись під вартою, оскільки вийти у місто він не міг, рік він просидів вдома за закритими шторами, викурюючи пачки цигарок та схуднувши близько на 20 кг. У нього стерлись зуби від болю та страждань, кожен день думаючи, що його засудять до ув`язнення, хоч він і знав, що не винний. Знаючи систему правосуддя він не вірив в це. Все це також вплинуло на його сім`ю, фактично знищивши її. Найбільше постраждав його батько, так як позивач був для нього усім, єдиним сином. Після затримання батько чекав його біля СІЗО, згодом батько захворів, бо приходив щодня до нього та бачив, як його син плаче. У нього не стало друзів, нікого. Його всюди переслідували, принижували на кожну кроці. На думку позивача ця кримінальна справа була створена для отримання коштів від міського голови ОСОБА_3 перед виборами. При цьому зазначив, що не знімають обвинувачення не допитавши підозрюваного, жодного свідка, не розглянувши справу по суті. Усім в місті відомо скільки це йому коштувало. Підтвердженням зазначених обставин є також те, що ОСОБА_3 не звертався до суду з позовом про відшкодування йому завданої моральної шкоди. Весь цей негатив рушив на нього, кожен день витрачав кошти на дороги, суди, на допити, чекаєш днями. Протягом чотирьох років у сім`ї відбувалось пекло, постійні скандали при яких були присутні діти та внаслідок чого також мають психологічну травму через зазначені події, оскільки батько фактично став ворогом для них. Це також стало причиною чому він був вимушений виїхати, так як щовечора оглядався боячись за своє життя. Роботи у місті він не міг знайти, приходив на консервний завод, щоб працювати юристом, однак всі дивились його біографію та шансів у нього не було. На сьогоднішній день позивача бажає правосуддя, повернути те, що він втратив, свою здоров`я, сім`ю і витрачені кошти, відновити своє ім`я. Після зазначених подій він боїться сказати людям слово, став замкнутий у собі, не виходить з будинку, ходить тільки на роботу та додому, немає друзів, які відвернулись від нього після того, як його звинуватили у корупції. Протягом цих років він перебуває у депресії. Його затримання бачило все місто, оскільки відбувалось за центральній площі Шевченка біля Могилів-Подільської міської ради. Нічний обшук також вплинув на його сім`ю, його менша донька до цих пір запитує його про ту ніч, що за люди цілу ніч ходили по нашому будинку перевертаючи усі речі, діти плакали та страждали. Усі зміни у його особистості набули постійного характеру. Лікар йому радить більше проводити часу у спокійних місцях, зайнятись плаванням. Перебуваючи на роботі у нього бувають випадки коли він повністю відключається та навіть не чує, що йому кажуть оточуючі, оскільки він постійно думає про цю кримінальну справу. Неодноразові продовження строку проведення досудового розслідування змушували житті його в очікуванні не знаючи, що його чекає далі. Строки продовжували безпідставно та затягуючи справу. Батько це все, що у нього було, він дав йому усе, виховав його, знання. Все його життя вони жили разом. Під час цих подій він його щодня підтримував та казав, що він має це пережити, однак сам цього не зміг, у нього стався інсульт та після півроку його не стало. Прокурор Куцяк змушував його до визнання вини та дачі неправдивих показів проти ОСОБА_3 . ОСОБА_9 йому, що позивач 100% сяде у в`язницю. Коли він приходив на ринок до своїх друзів, його обзивали корупціонером, внаслідок чого йому навіть довелось битись за свою честь на гідність. Люди зі всіх сторін, особливо батьки учасників АТО бажали йому смерті. Після ухвалення вироку він не працював, лише після двох, майже трьох років, він влаштувався на посаду помічника адвоката, однак для того, щоб закінчити справу. Коли він приходив влаштовуватись на роботу, то звичайно роботодавець дізнавався де він працював та ким він є і коли вони дізнавались, що відносно нього розглядається справа щодо корупції і він є обвинуваченим, то йому відмовляли. З міської ради його звільнено за згодою сторін. Під час кримінального провадження позивач поніс великі витрати на адвоката та дорогу. Той факт, що при проведення обшуку були присутні діти позивача, може бути підтверджено показами його колишньої дружини, яка в подальшому буде допитуватись, як свідок. В кінці обшуку прийшли сусіди та дітей забрали на поверх нижче, але більшу частину вони були присутні.

В судовому засіданні 25.07.2023 свідок ОСОБА_10 надав суду показання про те, зокрема, що з позивачем по справі він знайомий близько 15 років. Завжди був веселим, нормальним хлопцем. Позивач працював начальником земельного відділу Могилів-Подільської міської ради, був поважною та публічною людиною, ніколи не чув ніяких нарікань на нього. Користувався повагою серед населення. Займав хорошу посаду і займався своєю роботою. Після тих подій, що з ним стались він вже не працював, оскільки важко було йому, його не хотіли брати на роботу. Місто не велике, його цькували, принижували, називали корупціонером. Також протягом усього часу притягнення його до кримінальної відповідальності він був пригнічений, друзі від нього відвернулись, перестав спілкуватись, емоційно це його дуже заділо. Приємного нічого не було. З батьком ОСОБА_11 мав хороші відносини. Який стан у нього зараз не може сказати. Щодо обставин його затримання, то зрозуміло, що це не приємно було. До зазначених подій він з позивачем їздили на спільний відпочинок, після початку кримінального провадження він вже нікуди не їздив, був замкнутий, фактично майже його і не бачив. Позивач значно схуд після зазначених подій, виглядав погано. Особисто бачив позивача понад рік назад, по телефону спілкуються періодично. З приводу працевлаштування після виправдувального вироку свідку нічого не відомо.

В судовому засідання 25.07.2023 свідок ОСОБА_12 надала суду показання про те, зокрема, що позивач по справі є її племінником. До початку переслідування позивача він був товариський, намагався допомогти чим міг. Працюючи на посаді начальника земельного відділу Могилів-Подільської міської ради він користувався повагою серед населення та колег, які його шанували. Позивач був достатньо публічною людиною серед населення. Щодо обставин його затримання то їй відомо, що його затримували в центрі міста на площі, люди все бачили. Після цього він сильно змінився, став замкнутий, переживав це достатньо важко. Це тривало більше ніж півроку, близько до року. За вказаний період він значно схуд. Не хотів нікуди виходити та спілкуватись. Ніякі свята він не святкував. Негативних слів про нього не чула, але люди питали, як він справляється та як у нього справи. Позивач не хотів ні з ким спілкуватись, замикався в кімнаті, з`явились шкідливі звички та і взагалі життя стало іншим. Стверджувати про те, що він відновився після зазначених подій вона не може, точно не став таким як раніше. Також стикався з проблемами в працевлаштуванні, оскільки важко було знайти роботу після зазначених подій. З батьком позивача були доволі хороші та добрі стосунки. Вони дуже часто спілкувались та проводили багато часу разом. Батько завжди підтримував позивача по життю коли він вчився і не тільки в школі. Все це батько дуже важко переносив та згодом у нього стався інсульт і він помер. ОСОБА_13 важко пережив смерть батька. З позивачем вона спілкується близько одного разу на місяць. Їй відомо, що позивач дуже довго шукав роботу.

В судовому засіданні 25.07.2023 свідок ОСОБА_6 надала суду показання про те, зокрема, що позивач є її колишнім чоловіком. До початку кримінального переслідування позивача він був товариський, ініціативний, мав багато друзів. Як начальник земельного відділу Могилів-Подільської міської ради користувався повагою серед колег та населення, чула позитивні відгуки про нього. Після зазначених подій він став нервовим, у нього був постійний депресивний стан. Це тривало доки справа не почалась слухати у суді. Під час його затримання вона була разом з ним, бачила те все. Він перебував у пригніченому стані. Під час проведення нічного обшуку дітей вдома не було, вони були у бабусі, оскільки після затримання їй повідомили про обшук та до квартири ні її, ні дітей вже не пускали. За понятих під час обшуку брали їхніх сусідів. ОСОБА_13 намагався повернутись на роботу в міську раду, а також знайти іншу роботу, однак йому відмовляли. Після цих подій він не брав участі ні в яких святкуваннях ні з друзями, ні з родиною. До того часу поки справа не дійшла до суду він взагалі майже не покидав будинок. З батьком у нього були хороші стосунки так само як і у свідка, відносились вони одне до одного як батько та син. Батько звичайно переживав за ці події, зазначав про це у особистих розмовах зі свідком. Інсульт, що стався в батька, на думку свідка, ймовірно міг статися через хвилювання за свого сина. З матір`ю у нього також були хороші стосунки і вона звичайно переживала за цю ситуацію. Зазначені обставини також вплинули на нього фізично, він схуд. Під час кримінального переслідування у позивача були суїцидальні думки. Дана справа, у своїй мірі, стала причиною їхнього розлучення. Перестали спільно проживати з кінця січня 2022 року, розлучились у травні 2023 року. Під час кримінального переслідування її колишній чоловік вживав заспокійливі.

В судовому засіданні 25.07.2023 свідок ОСОБА_14 надав суду покази про те, зокрема, що з позивачем вони мали родинні стосунки, оскільки він є родичем колишньої дружини позивача, а також вони є друзями, познайомились близько 5 років тому. Йому відомо, що позивач працював начальником земельного відділу Могилів-Подільської міської ради. Після початку кримінального провадження він дуже змінився. ОСОБА_11 був публічною людиною, його всі знали. Від жителів міста чув про нього хороші відгуки. Також йому відомо, що затримували позивача біля відділення Приватбанку у центрі міста. Затримання негативно вплинуло на нього. Він приходив до нього додому, щоб підтримати. Під час перебування вдома поведінка ОСОБА_1 змінилась, він став роздратований, схуд. Крім того, за цей час він не був ніде на святах, відпочинках з друзями. В такому депресивному стані він перебував протягом усього часу поки тривало кримінальне провадження. Фактично він просто пропав. Зазначені події також вплинули на його сім`ю. Ймовірно це також вплинуло на здоров`я батька, який згодом помер від хвороби серця. Після настання таких подій люди позивачу співчували. При ньому ніхто негативно не відгукувався. Чи працевлаштований був ОСОБА_11 після виправдувального вироку йому не відомо.

В судовому засіданні 25.07.2023 свідок ОСОБА_15 надав суду показання про те, зокрема, що товаришує з позивачем років 8-10. Проводили спільно час після роботи. Був товариським. Користувався у нього повагою, щодо того чи користувався він повагою у населення не знає. Після початку кримінального провадження вони майже 2 роки не спілкувались, оскільки він постійно сидів дома, нікуди не виходив. Перебував у пригніченому та депресивному стані. Це тривало мінімум півтора роки. Лише після цього вони по трохи почали знову спілкуватись. Також повідомив, що позивач намагався знайти якусь роботу, однак через вказані події важко було працевлаштуватись. Бачив батька після внесення застави, він дуже переживав та перебував у стресі, всі переживали, намагались його підтримати. Наслідком даного кримінального провадження стало те, що позивач став більш замкнутим, свідок вже значно менше його бачив, дві-три хвилини і він тікав додому. Негативних відгуків про позивача не чув.

В судовому засіданні 25.07.2023 свідок ОСОБА_16 надала суду показання про те, зокрема, що позивач є її сином. До початку кримінального провадження її син мав лише позитивні емоції, охарактеризувала його з позитивної сторони. Позивач користувався повагою. Особисто на неї обставини кримінального провадження не вплинули, більший вплив вони мали на сина, оскільки він став іншим, сумним, замкнутим і змінився ззовні. Почав курити багато. Бачила його щодня, оскільки проживає по сусідству. Позивач не виходив на вулицю, сидів лише балконі. Почав приймати заспокійливе. Сильно схуд та мало їв. Такий стан у нього був постійно і до закінчення розгляду кримінального провадження. Також дане провадження вплинуло і на її чоловіка, батька позивача, який постійно переживав та в результаті стан його здоров`я погіршився і він помер. Внаслідок цього кримінального провадження він став іншою людиною, воно його змінило та цілком він не відновився після цих подій. Його не хотіли брати на роботу, знаючи про цю кримінальну справу, намагався поновитись на роботу у міську раду.

Також, в судовому засіданні 02.08.2024 був допитаний свідок сторони відповідача ОСОБА_4 , який надав суду показання про те, зокрема, що з позивачем по справі він знайомий близько 8-10 років. До обставин викладених у позові щодо того, що свідком було нанесено тілесні ушкодження позивачу, незаконно його утримано, підпалу автомобіля він ніякого відношення немає. Особисто він не чіпав його, не палив йому машину, конфліктних ситуацій, як таких у нього не виникало. До кримінальної відповідальності за вказані обставини він не притягувався. До нього звертався слідчий з приводу того, що відносно зазначених обставин ОСОБА_11 було подано заяви про вчинення кримінального правопорушення, однак це фактично була просто розмова. ОСОБА_11 позичав у нього гроші на адвоката та внесення застави, проте не повертав ці кошти, тому у нього з ним біля базару була розмова, проте тих обставин, що зазначає позивач у своєму позові не було. На думку свідка позивач звертався до поліції тільки тому, що не хотів повертати позичені йому свідком кошти. Особисте враження свідка від позивача склалось таке, що позивач постійно перебував в неадекватному стані. З позивачем він зустрічався у зв`язку з його посадою начальника земельного відділу, так як свідок скуповував стару нерухомість у місті і після чого реконструював та змінював цільове призначення земельної ділянки. Після того, як позивача затримали до нього звернувся найкращий друг ОСОБА_1 з проханням знайти йому адвоката. Свідок порекомендував йому адвоката ОСОБА_2 , яка була і його адвокатом. Свідку відомо, що зі своїм батьком позивач постійно конфліктував і, періодично вони взагалі не спілкувались. На похоронах батька свідок не був, оскільки у ньому самого були проблеми та саме в цей день у нього був суд. Були його знайомі, які занесли квіти. По кримінальній справі свідок не спілкувався ні з ОСОБА_11 , ні з його адвокатом ОСОБА_2 , ні з бувшим головою міської ради ОСОБА_3 .

Як слідує з висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №1431/23-21 від 05.04.2024 ОСОБА_1 спричинені моральні страждання внаслідок незаконних дій органів до судового розслідування, прокуратури при притягненні його до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину за ч.3 ст.368 КК України (притягнення його до кримінальної відповідальності, повідомлення про підозру вчиненні кримінального правопорушення; пред`явлення обвинувачення, обрання запобіжного заходу, процесуальних дій органів досудового слідства під час цього кримінального провадження як то обшуків, арештів майна, відсторонення від роботи, внаслідок слухання справи у суді). Кількісний еквівалент моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 , може становити 540 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом. У ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури при притягненні його до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину за ч.3 ст.368 КК України (Т.3, а.с.167-188).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_17 надала суду пояснення про те, зокрема, що методикою для проведення експертиз, якою вона користується, для того щоб встановити певні зміни у емоційному стані, індивідуально психічні прояви, які могли настати внаслідок дослідженої судом ситуації їй потрібно знати, як людина характеризувалась до настання події, які він мав риси характеру, в яких умовах проживав, з ким спілкувався та як проводив дозвілля, чим цікавився, як реагував на стресові обставини і тому подібне. Під час проведення експертизи такі обставини вона з`ясовувала з допитів свідків, позивача. Також нею взято до уваги нагороди, для надання характеристики позивача, тобто яким чином він працював чи був він відомий. При цьому, уточнила, що під нагородами вона мала на увазі грамоти, що наявні в матеріалах справи. Висновок щодо особистого внеску у розбудову галузі, якою він займався зроблені на підставі показів свідків та позивача, які зазначила про те, що він займався благоустроєм міста. Експерт, зважаючи на те, що будь-яких відомостей про те, що позивач позичав кошти на внесення застави у тестя свідка ОСОБА_4 , у матеріалах справи немає, тому вона не може оцінювати прояви неадекватності з цієї позиції, крім того, в усних показах свідка не зазначено яким чином проявлялась неадекватність ОСОБА_1 , так само як немає відомостей про стан його здоров`я. Досліджувана ситуація має вплив декількох обставин, які відбувались швидкоплинно, фактично одна за одною, це затримання, обшук, поміщення в ізолятор. Розмежувати характер та ступень впливу кожної обставини за досліджуваний період неможливо тому, що людина не встигає оговтатись від однієї події коли вже настає інша і вплив однієї події не припиняється, починається вторинна і так далі. Також, таке розмежування можливе лише умовно, якщо будуть надані відомості, які будуть характеризувати позивача детально після кожної із цих події та за якими можна було прослідкувати певні відмінності між реагування та його станом після першої події, другої, третьої і наступних, але це буде лише умовно оскільки, знову ж таки, вплив однієї події не встигає зупинитись коли настає наступна. Зазначення такої обставини у висновку, як обмеження волевиявлення позивача, зумовлене тим, що кримінальне провадження відкрито проти його волі, не за його власним бажанням. Висновок про те, що позивач не міг спрогнозувати своє майбутнє зроблено на підставі його власних показів та показів свідків. Також, зазначила, що відомості щодо стресового стану ОСОБА_1 дійсно трішки різняться, оскільки свідки подали різну інформацію. Дружина позивача можливо помічала такий стан до періоду передачі кримінальної справи до суду, однак є покази інших свідків, зокрема, матері позивача, які зазначала, що після цього стрес у нього не припинився і він повністю не відновився. Тобто, в даному випадку, експерт не може зробити висновок на основі лише одних свідчень дружини про те, що припинився стресовий стан, що його більше не було, оскільки можливо вона не помічала таких явних проявів. Крім того, стресовий стан також відмічався і на момент проведення самої експертизи. Покази колишньої дружини позивача щодо того, що вона не чула про те, що у колег змінилось відношення до ОСОБА_13 , протрактовано експертом як відсутність саме предмету розмови, а не відсутність такої обставини. Клопотання про забезпечення проведення експертизи було заявлено нею, оскільки в матеріалах справи було не достатньої вихідних даних, а тому вона відповідно до своїх процесуальних прав заявила відповідне клопотання про надання додаткових відомостей. При цьому, клопотання було задоволено не у повному обсязі, в даному випадку, вона на це також вказувала у своєму висновку. Свідчень про те, які саме особи принижували честь та гідність позивача вона у матеріалах справи не зустрічала, об`єктивних даних, які б вказували на таких осіб немає. Водночас в матеріалах були наявні скрін-шоти з публікацій щодо висвітлення досліджуваної події, в коментарях під якими були негативні відгуки щодо особи позивача. Висвітлення інформації щодо вказаної події у засобах масової інформації оцінювалось, як побічна обставина, яка могла травмувати ОСОБА_1 . Причино-наслідковий зв`язок між подіями досудового розслідування та публікаціями вона не може встановлювати, оскільки це є похідна обставина, яку вона бере до уваги під час написання висновків. Щодо суїцидальних думок, то такі висновку ґрунтуються на показах свідків та позивача, який зазначив про такі думки, а також вказував про спробу, свідками якої були його дружина та діти. Висновки про труднощі у працевлаштуванні, втрату авторитету серед населення, припинення спілкування з друзями та знайомими після настання вказаної події, у тому числі, у зв`язку з небажання взаємодії з людьми самим позивачем, зроблені на підставі показів позивача та свідків. Разом з тим, інформація про конкретне коло осіб, яке припинило з позивачем спілкування у матеріалах справи відсутня. При цьому, уточнила, що висновків про те, що позивач взагалі усунувся від спілкування з друзями та іншими людьми, експертом не зазначалось. Факт смерті батька позивача, як доказ моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального переслідування експертом не враховано, оскільки об`єктивних даних, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок немає. Формула обрахування суми завданої моральної шкоди взята із методики проведення судових експертиз, якою вона користувалась під час виконання експертизи, фактор Д, який становить 360 мінімальних заробітних плат є сталим фактором, який міститься у методиці. У методиці в додатках міститься перелік матеріальних еквівалентів в розмірі компенсації презюмованої моральної шкоди, де вказано, що дана подія, зокрема, притягнення особи до кримінальної відповідальності поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, якщо особу виправдали та визнали невинною становить 360 мінімальних заробітних плат, тобто дана цифра відповідно до методики взята, інші цифри були виведенні із результатів психодіагностики, бесіди та матеріалів справи, які були дослідженні. Щодо співмірності заявлених позивачем вимог та наведеним у висновку розміром завданої моральної шкоди вони не має права визначати, вона лише рахує відповідно до методики та формули, що міститься у методиці, висновок носить орієнтовний характер і остаточне рішення з даного питання приймає суд, а не експерт. Сфера здоров`я позивача не досліджувалась експертом тому, що не було надано медичні документи, які б могли підтвердити причинно наслідковий зв`язок із погіршенням здоров`я та настанням досліджуваних обставин, а тому даний фактор не брався до уваги при здійсненні розрахунку. Такі обставини, як підпал авто, смерть батька, розлучення та фізичний вплив з боку інших осіб, статті у ЗМІ, звільнення з роботи тощо, не були враховані експертом саме при розрахунку, побічно було описано вплив публікацій у ЗМІ, все інше більш детально не встановлено, а тому не бралось до уваги. Тобто причинно наслідковий зв`язок між вказаними події не брались до уваги, оскільки нічим не підтверджуються. Вказані обставини хоч і є психотравмуючими, однак у неї не було жодних відомостей щодо переживання позивача, щоб дало можливість розмежувати страждання ОСОБА_1 від притягнення до кримінальної відповідальності та від цих подій. У клопотанні був запит на надання доказів на підтвердження таких відомостей, проте вона їх не отримала, якби вона їх отримала, то можливо вони б могли вплинути на певні фактори написання висновку і розрахунку. Матеріали цивільної справи взяті експертом до уваги для створення уявлення щодо досліджуваної події та хід її протікання. Загальних період досліджуваних обставин становив з 31.01.2019 до 04.03.2022, це основні обставини, але стресове переживання після їх закінчення не завжди припиняється, можливе продовження, що було встановлено в подальшому, шляхом діагностичних методик. Написання повних свідчень свідків методика не вимагає, тобто дослівно вона не зобов`язана їх описувати. Методика, якою користувалась експерт на даний час є лише одна, раніше була ще методика Ерделевського, яка існувала до 2004 року, але її наказом Міністерства юстиції виключили, інших наразі не існує.

Після надходження до суду висновку експерта, за клопотанням сторін спору, суд допитав свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 .

Так, допитана за клопотанням представника позивача, 23.07.2024 свідок ОСОБА_18 надала суду показання про те, зокрема, що їй відомо про події притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Вони працювали, як колеги в Могилів-Подільській міській раді, вона працювала у юридичному відділі, а позивач був на посаді начальника земельного відділу. До його затримання він був цілеспрямований, наполегливий, справедливий, фахівець своєї справи. Досяг кар`єрного росту починаючи спеціалістом і до начальника відділу. За його керівництва відділ зазнав багато позитивних змін. Колеги відносились до нього дуже добре. У своїй роботі він чітко дотримувався закону, не бачила жодних порушень з його сторони. Займався благоустроєм міста, був загально відомою особою. Подія затримання ОСОБА_1 набула дуже великого резонансу та вплинула не лише на нього, а і на свідків таких подій. Відбувалось це все на центральній площі міста, привселюдно. При цьому тримали його на вулиці близько до 12 години ночі. Крім того, працівники Вінницької обласної прокуратури без жодних документів та дозволів того ж дня близько другої години дня зайшли до міської ради, зняли замки з дверей земельного відділу. На вимоги заступників міської голови надати якісь дозвільні документи правоохоронці не реагували. Ухвала суду про надання дозволу на обшук було надано лише о першій годині ночі. З прокуратури вони пам`ятає лише Куцяка. Керівництвом міської ради її було зобов`язано супроводжувати працівників правоохоронних органів до того поки вони не покинуть приміщення. В результаті, допущені прокуратурою порушення стали підставою для виправдувального вироку. Після зазначених подій вона часто зустрічала ОСОБА_1 , здебільшого в судах м.Вінниці, як представник Могилів-Подільської міської ради. За цей час він дуже змінився, вона не впізнавала його, був наляканий та принижений, оскільки прокуратурою одразу було опубліковано новину про його затримання з фото. Таке публічне приниження мало наслідком те, що навіть колеги, які з ним раніше працювали почали про нього погано відгукуватись. Під час кримінального провадження у нього був пригнічений стан, у нього тремтіли руки. В місті вона його не бачила. Позивач намагався поновитись на роботі та навіть подав відповідні позови до суду, однак наскільки їй відомо, розгляд справи так і не відбувся у зв`язку з порушення строків звернення до суду. На судових засіданнях по кримінальному провадженні також були присутні його батька, мати та дружина. Батько позивача важко переживав ці події. ОСОБА_11 , а також колеги його батька, казали, що внаслідок переживань у батька погіршився стан здоров`я та згодом у нього стався інсульт.

В судовому засіданні 24.07.2024 допитаний за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_8 надав суду показання про те, зокрема, що він був процесуальним керівником у кримінальному провадженні щодо Громчевського першочергово слідство здійснювалось НП у Вінницькій області, а згодом слідчим управлінням ДПС України. Постанову про передачу справи за підслідністю підписував заступник керівника Вінницької обласної прокуратури. З моменту внесення відомостей до ЄРДР ним, як процесуальним керівником, було ініційовано подання клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих розшукових дій. Він як процесуальний керівник наділений повноваженням на звернення з таким клопотанням. Відсутність визначеного органу досудового розслідування не забороняє йому ініціювати вказане клопотання. Які слідчо-розшукові дії було здійснено він не пам`ятає. Про причини звернення з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про обрання Громчевському запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави він точно не пам`ятає. Щодо того чи пропонувалось позивачу надати покази про іншого фігуранта справи ОСОБА_3 в обмін на зміну обвинувачення, з використанням відеофіксації, він не пам`ятає. Щодо продовження строку досудового розслідування, то зазначив, що таке клопотання подається слідчим, хоча і погоджується прокурором. Клопотання сторін у межах кримінального провадження він як процесуальний керівник перевіряє та приймає відповідне рішення про відмову або задоволення. Усі дії, що вчинялись ним в межах кримінального провадження відповідають закону. Відмову від обвинувачення ОСОБА_3 погоджувалось обласним прокурором, він таким діями оцінку не надавав. Підозру він йому не погоджував. Про ОСОБА_1 йому стало відомо з матеріалів кримінального провадження де в перше про нього дізнався. Свідок був присутній при затриманні позивача, в обшуку, що проводився в міській раді участі не приймав, однак йому відомо, що у слідчого була відповідна ухвала суду, однак вступна та резолютивна частина, проте це не забороняло її виконанню. Після включення його до складу групи прокурорів ним було ініційовано проведення ряду негласних слідчих дій, безпосередньо підготовлено клопотання та брав участь у судовому засіданні в апеляційній інстанції з їх розгляду. Також ним було погоджено повідомлення про підозру і забезпечено участь у судовому засіданні щодо обрання запобіжного заходу. До внесення відомостей до ЄРДР ним жодних дій не вчинялось. На стадії досудового розслідування жодна процесуальна дія Громчевським або його адвокатом оскаржена не була. Про публікацію в засобах масової інформації про подію вчинення кримінального правопорушення його стало відомо з публікації Генерального прокурору України. Особисто ним ніяких публікацій не вчинялось. Під час затримання позивач поводив себе нормально, не скаржився на стан здоров`я. Не звертав увагу чи змінилась поведінка позивача під час кримінального провадження. Категорично заперечив ту обставину, що у даному кримінальному провадженні була провокація на вчинення злочину. До будь-якої відповідальності за результатами розгляду кримінального провадження він не притягувався, хоча йому відомо про подання відносного нього дисциплінарної скарги стороною позивача.

В судовому засіданні 20.08.2024 допитаний за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_19 надав суду показання про те, зокрема, що станом на січень 2019 року він працював слідчим слідчого управління ДПС у Вінницькій області. Він був старшим слідчим, який розслідував кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , до подій кримінального провадження він з ним знайомий не був. З позивачем було проведено близько 3-4 слідчих дій, а саме допит в якості свідка та допит в якості підозрюваного. Спілкування було коротким, оскільки позивач відмовився надавати покази користуючись статтею 63 Конституції України. На думку свідка під час спілкування з ОСОБА_11 , у нього був задовільний емоційний стан, він не хвилювався. Завжди при проведенні слідчих дій контактував зі своїм адвокатом. Ні фізичний, ні емоційний тиск на позивача не вчинявся під час досудового розслідування. З клопотаннями про надання йому медичної допомоги не звертався. Слідчі дії без відповідної ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_1 не проводились. Участі у затриманні позивача він не приймав. Жодних публікацій щодо особи позивача він не здійснював, до кримінальної відповідальності не притягувався. Справа до нього надійшла з іншого органу досудового розслідування, він її отримав, його було призначено керівником, як старшим групи слідчих. Було проведено нараду та сплановано план дій подальших. Все це було в один день. Відповідно до положень кодексу справа не належала до підсудності його органу досудового розслідування, однак визначена постановою групи прокурорів, а тому була прийнята до провадження. Під час апеляційного оскарження ухвали слідчого про обрання запобіжного заходу ним було підтримано позицію щодо призначення позивачу запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави, оскільки на той час у слідства були підстави вважати, що Громчевський може переховуватись від слідства та суду. Під час проведення такої слідчої дії, як допит позивача в якості свідка дійсно було підготовлено відеокамеру для здійснення відеофіксації слідчої дії про, що відповідно був повідомлений, як ОСОБА_11 так і його адвокат. Чи пропонувалась свідку угода у випадку надання показів проти ОСОБА_3 він не пам`ятає. Також ним оскаржувалась ухвала суду про передання на відповідальне зберігання автомобіля на який було накладено арешт. Чи надходило йому клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з провокацією він не пам`ятає. Переглянувши матеріали кримінального провадження ним також було прийнято рішення про зміну підозри Громчевському за ст.366 КК України.

В позові стверджується факт того, що позивач сприяв слідству та намагався пришвидшити строки досудового розслідування, однак на переконання суду доказів такої обставини суду надано не було. Більш того, як слідує з доказів самого ж позивача на стадії досудового розслідування він тричі відмовлявся надавати показання. Дана обставина підтверджується відповідними протоколами допитів, датованих 14.02.2019, 20.02.2019 та 27.05.2019 (Т.1, а.с.17,19, 25 (зворотна сторона)-26, Т.2, а.с. 246,247,249,250, Т.3, а.с.12-14).

Крім того, позивач та його представник стверджували ту обставину, що обшук за місцем проживання позивача 31.01.2019 проводився за участю двох його неповнолітніх дітей, що також є фактором, який свідчить про завдання йому моральної шкоди, однак така обставина спростовується, як змістом зазначеного вище протоколу обшуку так і, показаннями ОСОБА_6 , яка була присутня при такій процесуальній дії, оскільки вона повідомила суду, що є колишньою дружиною позивача та те, що під час проведення обшуку за їх спільним місцем проживання дітей вдома не було, оскільки вони ночували у бабусі.

Також, на підтвердження обставин викладених у позові суду було також надано: витяг з ЄРДР про реєстрацію 31.03.2020 кримінального провадження №0000030 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.398 КК України і відповідно короткого змісту обставин кримінального правопорушення адвокат Королюк О.В. звернулась до Могилів-Подільської окружної прокуратури із заявою про те, зокрема, що 29.03.2020 та 30.03.2020 ОСОБА_4 погрожував їй насильством та знищенням її майна у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги ОСОБА_1 у кримінальному провадження по справі №138/2132/19; витяг з ЄРДР про реєстрацію 06.05.2020 кримінального провадження №0000317 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України і відповідно короткого змісту обставин кримінального правопорушення ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області у зв`язку з тим, зокрема, 06.05.2020 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження; витяг з ЄРДР про реєстрацію 26.03.2020 кримінального провадження №0000212 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України і відповідно короткого змісту обставин кримінального правопорушення ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області у зв`язку з тим, зокрема, що 25.03.2020 близько 09 год. 00 хв. перебуваючи на території Могилів-Подільського ринку чоловік на ім`я ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження, а також за ч.2 ст.146 КК України у зв`язку з тим, зокрема, що ОСОБА_4 та ОСОБА_20 перебуваючи на території Могилів-Подільського ринку незаконно утримували ОСОБА_1 вимагаючи борг. Також, копію протоколу допиту потерпілого від 06.04.2020 в межах даного кримінального провадження та протокол слідчого експерименту від 27.07.2020 (Т.1, а.с.61-62 (зворотна сторона, Т.2, а.с. 235-238, Т.3, а.с. 89-92).

Разом з тим, суд вважає вказані вище докази неналежними та відповідно не бере їх до розгляду, оскільки на переконання суду вони не містять інформації, що стосується предмета доказування у даній цивільній справі так, як стороною позивача не обґрунтовано та не доведено взаємозв`язок тих обставин, які відображені у таких документах з обставинами даної цивільної справи, оскільки, крім іншого, доказом вчинення певного кримінального правопорушення слугує лише відповідне судове рішення, яке набрало законної сили.

Така позиція суду ґрунтується на положенні ст. 77 ЦПК України, яка чітко вказує про те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Необхідність відшкодування шкоди незалежно від вини особи яка її завдала у випадках встановлених вказаним вище Законом підтверджено постановою Верховного суду від 13.07.2022 у справі № 128/848/21.

Враховуючи викладене, доводи представників відповідачів з даного приводу не є підставою для відмови в позові.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21), а також в попередніх постановах Верховного суду від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та відтворено у постановах Верховного Суду: від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17, від 23 січня 2019 року у справі № 308/1990/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18, від 10 липня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 2/522/22682/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 243/2749/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 361/8742/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 199/9550/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 569/4199/15-ц.

До реабілітуючих підстав належать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що оскільки вироком Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 23.11.2021 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України, ч.3 ст.368 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України через недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень, а тому позивач має право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно із Законом № 266/94-ВР.

Посилання представника відповідача Державної казначейської служби України на те, що в позові є посилання на норми СК України не є підставою для відмови в позові, оскільки саме суд визначає яка норма закону підлягає до застосування до правовідносин сторін спору, що прямо передбачено п.4 ч.1 ст. 264 ЦПК України.

Аналогічно не може стати підставою для відмови у позові та обставина, що позивач не скористався правом звернення з відповідною заявою про відшкодування шкоди безпосередньо до органу досудового розслідування, в порядку ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки в даному випадку має місце постановлення виправдовувального вироку суду відносно позивача, а відтак вказаним Законом чітко врегульовано питання щодо того, що в такому випадку визначення розміру шкоди вирішується саме судом. Крім того, в даному випадку позивач обрав спосіб захисту свого права саме шляхом подання відповідного позову в якому він пред`являє більші за змістом вимоги, ніж передбачено, як мінімальна гарантія відповідно до положень того ж Закону України, а не шляхом подання відповідної заяви, в порядку тієї ж норми, що на переконання суду не може також слугувати підставою для відмови в позові, оскільки така відмова може становити порушення ст. 6 Європейської Конвенції про права людини і основоположні свободи. Більш того, положеннями вказаного Закону не вимагається звернення особи в порядку КПК України саме до судді, який постановив виправдовувальний вирок, оскільки в ньому йде мова лише про певний суд.

Така позиція Великої Палати Верховного Суду відображена в постанові від 21.11.2018 у справі № 146/1091/17.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати саме на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 27.05.2020 у справі № 141/957/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

В пункті 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18.

У даній цивільній справі, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 38 місяців та чотири дні, з яких 2 дні був затриманий.

З огляду на викладене вище, на підставі належним чином оцінених доказів, а також те, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням, однак був виправданий судом, відтак він має право на відшкодування відповідної моральної шкоди, оскільки таке його право гарантовано Законом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом. Виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 304000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди 8000,00 грн.

Зазначений мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою (відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» у 2025 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня у сумі 8000,00 грн).

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач був затриманий лише на 2 дні та надалі до набрання вироком законної сили не був ізольований від суспільства. Обраний йому запобіжний захід у виді застави не обмежував його у виборі місцезнаходження. Більш того, до постановлення вироку суду і цей захід було скасовано та жоден інший захід не застосовувався, лише окремі обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.

Крім того, визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Суд наголошує на тому, що моральна шкода за своєю суттю є відмінною від майнової шкоди, де розмір відшкодування можна чітко встановити. Компенсація моральної шкоди розглядалася не як еквівалент перенесених страждань, а як джерело позитивних емоцій, здатних повністю або частково погасити негативні наслідки, заподіяні людини в результаті порушення її прав та інтересів та не може бути інструментом для збагачення.

Врахувавши такі чинники як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди в більшому, ніж мінімальний розмір, встановлений законом.

Як уже зазначалось вище, внаслідок постановлення виправдовувального вироку у вказаному вище кримінальному проваджені позивач набув право на відшкодування, зокрема, моральної шкоди в силу дії Закону, однак визначаючи розмір такої шкоди суд керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості приходить до переконання, що висновок експерта в даній справі, в частині визначення можливого розміру відшкодування моральної шкоди не може бути безумовною підставою для визначення саме вказаної у ньому суми відшкодування, оскільки у висновку експертом застосовано слово «Може становити», що фактично є припущенням, яке за загальним правилом цивільного процесуального законодавства не може слугувати підставою для постановлення жодного судового рішення.

Така позиція відображення в постанові Верховного Суду 18 жовтня 2023 року у справі № 127/1407/22.

Крім того, наведені у висновку експерта розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану позивачу, є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей підекспертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації. Таким чином, висновки носять рекомендаційний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди суд має безумовно враховувати, крім іншого, засади справедливості, добросовісності та розумності.

Такий висновок суду цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 24.01.2018 у справі № 711/5994/15-ц (провадження № 61-986 св 18).

Усі інші доводи позову, зокрема, з приводу впливу даного кримінального провадження на здоров`я батька позивача та взаємозв`язок такого провадження зі смертю батька, а також усі обставини, що стосуються дій бувшого керівника позивача відносно нього чи дій ОСОБА_4 відносно позивача суд вважає недоведеними щодо взяємозв`язку цих обставин з завданням моральної шкоди позивачу саме в межах провадження у даній справі. Крім того, сама ж представник позивача зазначила під час розгляду справи, що підтримує лише ті обставини, які були підтверджені експертом у висновку, що міститься в матеріалах справи.

Більш того, жодного доказу з приводу погіршення фізичного стану здоров`я самого позивача чи його звернень у відповідні заклади охорони здоров`я чи до лікарів суду надане не було.

Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає таке.

З вказаних вище матеріалів справи слідує та не заперечується представниками відповідачів та обставина, що під час досудового розслідування кримінального провадження відносно позивача, а також на стадії судового розгляду такого кримінального провадження позивач користувався послугами захисника - адвоката Королюк О.В. і, під час постановлення виправдовувального вироку питання щодо розподілу судових витрат пов`язаний з наданням обвинуваченому правничої допомоги у кримінальному провадженні не вирішено.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

За змістом п.4 ч.1 ст. 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

В постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 зазначено, що застосування вказаного вище Закону визначено Положенням і згідно з абзацом третім пункту 10 Положення до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.

Аналогічні висновки щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, провадження № 14-342цс18, у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц, провадження № 61-32057св18.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі №759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі №539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За загальним правилом при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження№ 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, провадження №61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, одночасно Верховний Суд висловив правову позицію, викладену у постанові від 24.04.2024 у справі № 711/1765/22, про те, що передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону.

Подібний висновок також було викладено раніше у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 750/958/20, провадження № 61-12600св21.

Представником позивача на підтвердження понесення Громчевським М.П. витрат на професійну правничу допомогу під час досудового розслідування та стадії судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанції суду надано: угоду б/н від 31.01.2019, укладену адвокатом Королюка О.В. з ОСОБА_6 для захисту інтересів ОСОБА_1 на слідчій дії по проведенню обшуку, згідно ухвали суду по справі №127/3179/19; квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 адвокату Королюк О.В. 15.12.2021, 06.01.2022, 14.01.2022, 02.02.2022, 09.04.2022; акт виконаних робіт №1 до договору про надання юридичних послуг від 26.06.2019, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 та адвокат Королюк О.В. на підтвердження надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 31.01.2019 склали акт виконаних робіт, відповідно до якого вартість захисту на стадії досудового розслідування становила 13600,00 грн., вартість участі у процесуальних діях, що відбувались у м.Вінниця, всього у кількості 17 дій по 2000,00 грн., за кожну дію, що разом становило 34000,00 грн., а в загальному підсумку становило 47600,00 грн.; договір про надання юридичних послуг від 17.10.2019 відповідно до умов якого вказані сторони домовились про захист в межах справи №138/2132/19 в суді першої інстанції; додаток №1 до договору про надання юридичних послуг від 17.10.2019 відповідно до якого, сторони узгодили вартість надання послуги з представництва інтересів та їх захист у справі №138/2132/19 у розмірі 2000,00 грн. за кожне судове засідання, незалежно від того факту чи слухалась справа чи вона була відкладено за клопотанням однієї із сторін; акти виконаних робіт №1-22 до договору про надання юридичних послуг, в яких зазначено перелік виконаних адвокатом робіт та їх вартість; квитанції від 31.01.2019 на суму 13600,00 грн., від 26.06.2019 на суму 34000,00 грн., від 29.11.2019 на суму 9000,00 грн., від 30.12.2019 на суму 2000,00 грн., від 31.01.2020 на суму 2000,00 грн., від 31.03.2020 на суму 6000,00 грн., від 31.07.2020 на суму 4000,00 грн., від 31.08.2020 на суму 4000,00 грн., від 30.11.2020 на суму 10000,00 грн., від 30.12.2020 на суму 4000,00 грн., від 26.02.2021 на суму 6000,00 грн., від 31.03.2021 на суму 6000,00 грн., від 30.04.2021 на суму 8000,00 грн., від 31.05.2021 на суму 4000,00 грн., від 31.08.2021 на суму 4000,00 грн. про оплату послуг адвоката до вказаних актів виконаних робіт; додаток №2 до Договору про надання юридичних послуг від 05.01.2022, акт виконаних робіт №23 від 06.03.2022 на суму 29000,00 грн. та квитанцію від 10.04.2022 на суму 372 грн., як залишок по справі 138/2132/19 (Т.1, а.с.27, 68-89).

Крім того, відповідно до листа Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.07.2023, за підписом головуючого у справі №138/2132/19, адвокат Королюк О.В. брала участь у 36 судових засіданнях в межах вказаного кримінального провадження (Т.2, а.с. 143, Т.2, а.с. 88).

Також, суду надано копії заяви захисника про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на стадії досудового розслідування з відповідними відмітками, а також копії ряду ухвал суду про розгляд її клопотань під час розгляду справи у суді (Т.1, а.с. 18 (зворотній бік), Т. 2, а.с. 193-197, 199-208, 211-218).

Зважаючи на викладене вище, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем під час досудового розслідування та стадії судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанції кримінального провадження відносно нього, потрібно стягнути в повному обсязі на користь позивача в розмірі 173600,00 грн.

Щодо заперечень представника Державної казначейської служби з приводу того, що дана особа є неналежним відповідачем у справі у зв`язку з чим в позові слід відмовити суд зазначає таке.

Питання хто є належним відповідачем у справах, в яких вирішується питання відшкодування шкоди, завданої неправомірними діям органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, неодноразово були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка сформувала висновок, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. постанови ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункт6.22); від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (пункт4.20); від 27лютого 2019 року у справі №761/3884/18(пункт33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц(пункт26), від 18грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт22),від 18 березня 2020 року у справі №553/2759/18(пункт35)). У пункті 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження № 12-110цс18 вказано, що оскільки грошові суми при відшкодуванні шкоди відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тому ДКС України (чи її територіальні підрозділи), яка здійснює безспірне списання коштів та Міністерство фінансів України, яке попередньо інформується про виконання рішення суду та повідомляється при недостатності коштів для відшкодування, є належним відповідачем у справі.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №366/2026/18, провадження № 61-2622св21. Отже позивачем вірно залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, яка здійснює розрахунково-касове обслуговування державного бюджету і в силу закону зобов`язана виконати відповідне рішення.

Крім того, у вказаній вище постанові від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22 Верховний суд звернув увагу на те, як саме має бути вирішено такого роду спір, зокрема, про те, що кошти у відшкодування шкоди слід стягувати з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь особи, якій така шкода завдана.

Така ж позиція зазначено у постанові ВП ВС від 19.06.2018 у справі №910/23967/16.

Щодо позовної вимоги про зобов`язати відповідача Вінницьку обласну прокуратуру на офіційній сторінці Вінницької обласної прокуратури https://vin.gp.gov.ua/, в розділі «стартова сторінка новини та публікації», а також на її сторінці у фейсбуці принести ОСОБА_1 публічне вибачення за незаконні дії під час кримінального провадження №138/2132/19 прокурора Вінницької обласної прокуратури Куцяка М.Ф., його особисту некомпетентність та упередженість, що спричинили позивачу та його родині значну матеріальну та матеріальну шкоду в строк не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили то суд вважає, що в задоволенні такої вимоги слід відмовити у зв`язку з відсутністю відповідних правових підстав для її задоволення, оскільки представник позивача вказувала лише про те, що це ще один спосіб відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, який він обрав, крім матеріального, тобто майнового вираження такої шкоди.

Так, як на підставу такої вимоги сторона позивача посилається на розміщення публікацій в мережі інтернет, в тому числі на публікацію розміщену на офіційному сайті відповідача Вінницької обласної прокуратури про вказане кримінальне провадження (Т.1, а.с. 12-16, Т.2, а.с. 129-138, 146-154, Т.3, а.с. 48-84).

У словнику ОСОБА_21 вибачатися означає просити вибачення, просити відпустити провину, уважити каяття, не карати, просити не гніватися за провину, демонстрація покірності і т.п. Вибачення - підстава для виправдання. А під поняттям «вибачити» розуміється прощати, простити, відпускати провину, не карати або не гніватися за провину, уважити каяття, покірність винного.

Вибачення як спосіб відшкодування заподіяної шкоди було відоме ще за часів Київської Русі. За шкоду, заподіяну майну, здоров`ю та життю людини рід потерпілого мав право обирати спосіб відшкодування: узяти грошову чи майнову компенсацію, вимагати публічного вибачення, застосувати принцип таліону. Тобто, обиралось щось одне.

Разом з тим, Законодавством України передбачений лише єдиний випадок визнання вибачення як міри відповідальності і стосується він неповнолітніх, що вчинили адміністративні проступки. Зокрема ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено зобов`язання привселюдно чи в іншій формі попросити вибачення в потерпілого. Цей захід впливу застосовується у тих випадках, коли неповнолітній усвідомив неправомірність своєї поведінки, суспільну шкідливість вчиненого діяння і розкаявся у ньому. Цивільний кодекс (далі - ЦК) України не визнає вибачення ні як окрему форму відповідальності, ні як форму компенсації за моральні страждання. Такої норми також немає і в спеціальному Законодавстві, яке зазначено вище судом, що регулює правовідносини у даному спорі.

Верховний суд також підтримує означену позицію законодавця. Так, згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» наголошував, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися, наприклад, перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Єдино прийнятною формою застосування вибачення, відповідно до цього ж пункту постанови, є зазначення про це в мировій угоді.

Примушування людини чи юридичної особи змінити свої внутрішні переконання є втручанням у свободу слова та вираження поглядів, що гарантовано Конституцією України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини дотримується такої ж позиції.

Так, у справі «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України» суд відмовив у задоволенні вимог щодо опублікування вибачення, спираючись на те, що українське законодавство передбачає, що у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичні особи мають право вимагати спростування відомостей, які не відповідають дійсності та принижують їх честь і гідність, та відшкодування завданої шкоди. Обидва заходи було застосовано у справі заявників. Проте на додаток до них суди зобов`язали другого заявника опублікувати у газеті офіційне вибачення. Суд зазначає, що такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві.

Фактично у даній справі позивач просить суд застосувати окрему форму цивільно-правової відповідальності відповідача, однак на думку суду вона не може бути застосована на практиці через відсутність в цивільному законодавстві України норми, якою чітко було б передбачено, що вибачення є способом захисту цивільних прав та інтересів при вирішенні такого спору.

Така, позиція Верховного суду та Європейського суду з прав людини повинна бути застосована і в межах такої категорії спору, як даний спір.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати за проведення експертизи в розмірі 26287,80 грн. слід стягнути на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 10,63 % (Т.2, а. с. 88,89, Т.3, а.с.87, 170 (зворотній бік)).

На підставі викладеного та керуючись ст.56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,ст.16, 1167, 1176 ЦК України, ст. 5, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 247, 259, 263-268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 173 600 (сто сімдесят три тисячі шістсот) гривень 00 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 304000 (триста чотири тисячі) 00 копійок.

Судові витрати за проведення експертизи в розмірі 2794 (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривень 39 копійок стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Решту витрат за проведення експертизи в розмірі 23493 (двадцять три тисячі чотириста дев`яносто три) гривні 41 копійку залишити за позивачем ОСОБА_1 .

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Вінницька обласна прокуратура, місцезнаходження: вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050, .

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, місцезнаходження: вул.Бастіонна, 6, м.Київ, 01601, .

Суддя: Т.Б.Київська