Провадження № 22-ц/802/384/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К.А.,

розглянувши в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін Сергій Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», в якому просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №25264 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 20 073 грн 82 коп.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі: сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 986 грн 40 коп та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 484,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне дослідження поданих доказів, що мають значення для справи, просить його в оскаржуваній ним частині скасувати та стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1162,75 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що як докази понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додає до матеріалів справи ордер адвоката, договір №26/08/24 про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року, додаткові угоди № 2 та № 3 до цього договору , акт №48 про надання послуг професійної правничої допомоги від 06.11.2024, калькуляцію вартості надання послуг професійної правничої допомоги № 48 по додатковій угоді № 2. При цьому в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем витрат на правову допомогу, а саме, документи на підтвердження сплати послуг адвоката (квитанція до прибуткового касового ордеру/касовий ордер/ платіжне доручення). Вважає, що відповідно до предмета договору від 26.08.2024 неможливо з`ясувати, в рамках якої судової справи надається правнича допомога, чи взагалі має відношення вищезазначений договір до справи № 166/17987/24. Відповідач звертає увагу суду на те, що ціни за надані адвокатом Дзюрило А.Р. послуги встановлені довільно, без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість.

Вказує, що судом у справі було відкрито спрощене провадження, тому справа є відносно простою, не потребує ні спеціальних знань, в якій позивач використовує шаблонний позов; ні значного часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому адвокат оцінив цю послугу у розмірі 8 000 грн безпідставно. Апелянт вказує, що, вважаючи судові витрати позивача необґрунтованими, подав заперечення від 12.11.2024 безпосередньо до Луцького міськрайонного суду, де чітко обґрунтував необ`єктивність витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції, однак, на його думку, жодне твердження апелянта, які були висловлені у вказаних поясненнях, судом не взято до уваги.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд даної справи у відсутності сторін.

Згідно із вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній його частині, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн, суд першої інстанції, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, вважав, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 59 Конституції України регламентує, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Процесуальний порядок провадження в цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Судом встановлено, що 26 серпня 2024 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Дзюрило А. Р. договір про надання правничої допомоги (а. с. 10).

На підтвердження надання правничої допомоги адвокат Дзюрило А. Р. подала суду копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю № 330, копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України серія АС №000204 та копію договору №26/08/24 про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року з додатковою угодою № 2 від 26.08.2024 року, копію калькуляції вартості надання послуг професійної правничої допомоги № 48 від 06.11.2024 року, копію акту про надання послуг професійної правничої допомоги № 48 від 06.11.2024 року, додаткову угоду № 3 до договору №26/08/24 про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року (а.с.11, 68-71).

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може (однак не зобов`язаний), за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03 жовтня 219 року), в яких, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ухвалене з додержанням норм чинного законодавства, судом надано оцінку розміру таких витрат на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову, в результаті чого суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї вимоги з урахуванням статті 141 ЦПК України.

Висновки суду, перевірені під час апеляційного перегляду, відповідають вимогам процесуального закону, а доказам у справі надана належна правова оцінка, тому підстав для скасування рішення в цій частині немає.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній його частині не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375,381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2024 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді