Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 483/1076/24
Провадження № 2/945/495/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сербиної К.Ю.,

учасники справи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань в м. Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач, ОСОБА_1 , є власником автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y, легковий седан-В, рік випуску 2006, колір червоний, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . 21 грудня 2014 року, згідно акта огляду затриманого транспорту, що передається на тимчасове зберігання № ХН 141316, автомобіль було передано на тимчасове зберігання ФОП ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) на спеціальний майданчик у АДРЕСА_1 . Факт передачі автомобіля у тимчасове володіння відповідача підтверджується копією акта № ХН 141316, яка додається до позовної заяви. Оригінал акту знаходиться у відповідача. 18.03.2016 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність. Таким чином, відповідач отримав спірний автомобіль на тимчасове зберігання під час здійснення своєї підприємницької діяльності, після припинення якої (у 2016 році) повинен був повернути автомобіль позивачу, проте відповідач не повернув спірний автомобіль, тому позивачу не відомо де на даний час знаходиться його автомобіль, хто їм користується та на якій правовій підставі.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.08.2024 справу передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Миколаївської області.

11.10.2024 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву залишено без руху.

24.10.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

24.10.2024 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.11.2024 на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткачук Г.М. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та про долучення до матеріалів справи ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Позивач у судове засідання 27.03.2025 не з`явився. Представник позивача Ткачук Г.М. 26.11.2024, 27.02.2025, 27.03.2025 надавала до суду заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними у справі документами, позовні вимоги підтримують, просять задовільнити. Крім того, до клопотання від 27.03.2025 додається сканована копія акту огляду транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання.

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, правом подання відзиву не скористався.

Cудові повістки про виклик повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.03.2025 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, окрім інших, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом досліджено документи, що додані позивачем до матеріалів справи (копії):

-паспорт НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2006, на ім`я ОСОБА_1 ;

-акт огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № ХН 141316від 21.12.2014;

-інформація про ФОП ОСОБА_2 .

Копія акту № ХН 141316 огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання від 21.12.2014 надана позивачем неналежної якості. На копії Акту міститься штамп «СПЕЦІАЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК м. Херсон, вул. Бериславське шосе, 46-А», а також штамп «ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_6 » та наведено реквізити рахунку. В графі «Підстави тимчасового затримання» можна розгледіти лише абревіатуру «ДВС». В графі «Транспортний засіб здав» можна визначити абревіатуру «ДПС». Що міститься в графі «Транспортний засіб прийняв» визначити не уявляється за можливе.

Як вбачається з тієї інформації, яку можливо встановити з наданої суду копії, транспортний засіб DAEWOO LANOS TF69Y реєстраційний номер НОМЕР_5 був затриманий в порядку статті 265-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 265-2 КУпАП (в редакції, що діяла станом на 21.12.2014) у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 122-5, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках (далі-Порядок).

Суд посилається на вказаний Порядок в редакції, що діяла станом на 21.12.2014.

Відповідно до п. 2 Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

У разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», уповноважена особа Державтоінспекції негайно тимчасово затримує такий транспортний засіб та доставляє на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до п. 4 Порядку, для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку уповноважена особа Державтоінспекції викликає евакуатор через чергового по підрозділу Державтоінспекції.

Після прибуття евакуатора уповноважена особа Державтоінспекції робить у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, запис у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу.

У разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, який доставляє транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця виявлення транспортного засобу і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку недоліків і пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку, які можливо встановити під час візуального огляду такого засобу; найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора; адреси місця зберігання транспортного засобу; посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до п. 12 Порядку, повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця.

Відповідно до п. 13, 14 Порядку, за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

На спеціальному майданчику і стоянці ведеться в установленому МВС порядку облік прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів.

Як вбачається з примітки, зробленої в Акті № ХН 141316 затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання від 21.12.2014, зберігання транспортних засобів є платною послугою МФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

Там же міститься позначка «Порядок оплати та повернення транспорту мені роз`яснений, з Актом згоден, копію отримав» та міститься підпис власника, водія.

Державне підприємство «Інформ-Ресурси» самостійний суб`єкт господарювання, заснований на державній власності, перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України. Основним напрямом діяльності ДП «Інформ-Ресурси» було доставлення тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики за допомогою спеціальних автомобілів евакуаторів та їх зберігання на спеціальних майданчиках.

Як на правову підставу позовних вимог позивач посилається на ст. 387 ЦК України та просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, легковий седан-В, рік випуску 2006, колір червоний, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Отже, як вбачається з позовної заяви, на підставі того, що на Акті огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № ХН 141316від 21.12.2014 міститься штамп «ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_6 », позивач вважає, що саме ФОП ОСОБА_2 ним було передано на зберігання транспортний засіб і саме ОСОБА_2 незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним. Крім того, позивач зазначає, що заходи досудового врегулювання спори ним не вживались.

Суд констатує, що з досліджених в судовому засіданні доказів неможливо встановити, що позивач передав транспортний засіб на зберігання відповідачу ОСОБА_2 , і саме ОСОБА_2 незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним, а також те, що на даний час транспортний засіб перебуває у володінні відповідача.

В п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено про те, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Жодних клопотань про долучення інших, крім тих, що були досліджені, доказів, або клопотань про витребування доказів від позивача або його представника адвоката Ткачук Г.М. не надходило.

В судові засідання ані позивач, ані його представник не з`являлись, додаткових пояснень щодо підстав тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик працівниками відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України не надано, як і не надано пояснень чи доказів здійснення позивачем заходів, спрямованих на повернення тимчасово затриманого транспортного засобу в порядку, передбаченому Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Законність позовних вимог ОСОБА_1 може бути перевірена лише за правильного визначеного складу сторін у справі та надання належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

При цьому суд зауважує, що відмова у задоволенні позову не позбавляє права позивача звернутися до суду з метою захисту його порушених прав у випадку доведеності, визначивши належний суб`єктний склад учасників.

Керуючись ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 264, 265, 280-284, 289, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Баштанським РС УДМС України в Миколаївській області, 20.10.2015.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Дата складення повного судового рішення 27.03.2025.

Суддя І.В. Павленко