Справа № 462/8210/24 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А. І.
Провадження № 22-ц/811/308/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2024 року позивач ТзОВ «УкрКредитФінанс» звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 1351-5904 від 19 лютого 2024 року в розмірі 83 717 грн 00 коп. з яких: 16 600 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом та 67 117 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, та суми сплаченого судового збору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказував на те, що 19 лютого 2024 року між ТзОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем TOB «УкрКредитФінанс», у рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1351-5904. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 12 000 грн 00 коп.; строк кредитування 300 днів, базовий період 26 днів; промо % ставка 1,75 знижена в день; знижена % ставка 2, 50 % в день; стандартна % ставка 2, 50% в день. Також Додатковою угодою № 1 від 21 лютого 2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19 лютого 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 600 грн 00 коп. Також Додатковою угодою № 2 від 21 лютого 2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19 лютого 2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 грн 00 коп. Також Додатковою угодою № 3 від 22 лютого 2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19.02.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 грн 00 коп.

Укладений кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими відповідач був ознайомлений. Зазначений кредитний договір між сторонами був укладений у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор С0216 для підписання кредитного договору, ознайомлено з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів, котрі в подальшому були підписані відповідачем. ТОВ «УкрКредитФінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті. Обов`язки, передбачені договором, відповідач не виконує, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 83 717 грн 00 коп., а саме: прострочена заборгованість за кредитом 16 600 грн 00 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 67 717 грн 00 коп. Просили позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року, позов задоволено.

Вирішено:

стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1351-5904 від 19 лютого 2024 року у розмірі 83 717 (вісімдесят три тисячі сімсот сімнадцять) грн 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 16 600 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 67 117 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскарживОСОБА_1 , подавши в січні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана його представником ОСОБА_2 , в якій міститься прохання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта, вказані у рішенні висновки суду першої інстанції зроблені з неправильною оцінкою фактичних обставин, що мають значення для справи, а відтак таке підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду залишилось те, що позовну заяву було підписано особою, яка не має права її підписувати. Так, позовна заява підписана представником Підлетейчуком М.М., який діє на підставі довіреності, що видана його керівником ТОВ «УкрКредитФінанс» Резуєвим Є.В. У вказаній вище довіреності відсутнє посилання на закон, статут, положення, трудовий договір, що містять повноваження довіреної особи діяти від імені юридичної особи, відсутня і вказівка на те, що Підлетейчук М.М. є професійним адвокатом, не долучено до заяви і відповідних документів. Тому, слід прийти до висновку, що позовну заяву ТОВ «УкрКредитФінанс» слід було залишити без розгляду, відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, як таку, що подана особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Зазначає, що 19 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою веб-сайту було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1351-5904. Проте, при оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. Кредитна лінія оформлена строком на 26 днів. Будь-які інші умови та примірник кредитного договору відповідачу не було надано після отримання кредитної лінії. ОСОБА_1 надано кредит загальною сумою у розмірі 12 000, 00 грн. У той же час заявлений ним строк користування кредитом складає 26 календарних днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «УкрКредитФінанс» нараховано, виходячи зі строку кредитування 300 днів. Вважає, що нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим, про що свідчить судова практика. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за вимогами статті 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

ОСОБА_1 , отримуючи кредит 19 лютого 2024 року, вважав, що повинен був повернути його 15 березня 2024 року та заявляв саме про цей строк. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування. На думку заявника, починаючи з 16 березня 2024 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором, натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 26 травня 2024 року.

Крім того, на думку апелянта, позивачем не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «УкрКредитФінанс» та АТ КБ "ПриватБанк", яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а саме, договору N 4010 про надання послуг в системі LigРау від 02 грудня 2019 року, а також доказів щодо перерахування коштів від ТОВ "УкрКредитФінанс" як кредитних на рахунки АТ КБ "ПриватБанк" для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору про відкриття кредитної лінії №1351-5904 від 19 лютого 2024 року для подальшого переказу їх відповідачу. Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.

Заявник не погоджується і з нарахованим позивачем розміром відсотків, вважає такий несправедливим. Визначаючи предмет договору відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19 лютого 2024 року, пунктом 2.3 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 17 400, 00 грн, яка включає 16 000, 00 грн суми кредиту та 1 400, 00 грн - суму процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав до 15 березня 2024 року.

25 лютого 2025 року зареєстровано відзив товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відзив обґрунтовано законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційної скарги. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року - без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судами двох інстанцій встановлено, що 19 лютого 2024 року між ТОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 (а.с. 11-18).

Відповідно до п. 2.1. договору, кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором.

Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (п. 2.2. договору).

Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника (п. 2.4. договору).

Вказаний договір було підписано сторонами в електронному вигляді. Відповідач ОСОБА_3 підписав вказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля С0216 (п. 12 договору).

Згідно п. 2.3. договору датою видачі кредиту є 19.02.2024 року; останній календарний день першого базового періоду 15.03.2024 року; сума кредиту 12 000 грн 00 коп.; нараховані проценти за користування кредитом 5 460 грн 00 коп.; разом до сплати 17 460 грн 00 коп.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 12 000 грн 00 коп.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту (п. 4.6. договору).

Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована (п. 4.7. договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка 2, 5 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключення строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою) (п. 4.10 договору).

Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів (до 14.12.2024 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 4.12. договору).

Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає: 126 032, 28% (п. 4.13. договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 102 000 грн 00 коп. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14. договору).

Відповідно до п. 5.1. позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.12. цього договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах.

Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит у будь-який момент (п. 5.2. договору).

Договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на вебсайті кредитодавця https://credos.com.ua, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п. 11.1. договору).

Невід`ємною частиною цього договору є: правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до методики НБУ (п. 11.13. договору).

Додатковою угодою № 1 від 21.02.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19.02.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 600 грн 00 коп. (а.с. 41 зворот - 42).

Додатковою угодою № 2 від 21.02.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19.02.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2000 грн 00 коп. (а.с. 44 зворот - 45).

Додатковою угодою № 3 від 22.02.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19.02.2024 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2000 грн 00 коп. (а.с. 47 зворот - 48).

Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1351-5904 від 19.02.2024 року видача коштів за кредитним договором здійснювалася за допомогою системи LiqPay на платіжну карту № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 за платежем № , № , № , № отримав кошти на загальну суму 16 600 грн 00 коп. (а.с. 50).

До договору про відкриття кредитної лінії № 1351-5904 від 19.02.2023 року, укладеного між ТОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 позивач долучив Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1351-5904 відповідно до Методики НБУ (а.с. 19-26, 26 зворот-28, 28 зворот).

Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 08.08.2024 року за договором № 1351-5904 від 19.02.2024 року, укладеного між ТОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 , згідно з яким заборгованість складає 83 717 грн 00 коп., з яких: 16 600 грн 00 коп. заборгованість за наданим кредитом (основний борг), 67 117 грн 00 коп. прострочена заборгованість за процентами (залишок відсотків) (а.с. 51).

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій (а.с. 55).

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статтею 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів (позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року).

Стаття 205 ЦК України регламентує: правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відтак, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду № 524/5556/19 від 12.01.2021 року, № 732/670/19 від 09.09.2020 року, № 404/502/18 від 23.03.2020 року, № 127/33824/19 від 07.10.2020 року, № 561/77/19 від 16.12.2020 року.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Згідно частини шостої статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) від 12.01.2021 року: «електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18), стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що такі не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.

З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження №61-30435сво18), тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог статей 77-78 ЦПК України.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.

У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, натомість надані позивачем докази є належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, місцевий суд дійшов до вірного висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи, а відтак і про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позовну заяву було підписано особою, яка не має права її підписувати, оскільки як убачається із матеріалів справи, позовна заява в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс» подана представником Підлетейчуком М. М., який діє на підставі довіреності, яка видана керівником позивача Резуєвим Є.В., повноваження якого підтверджуються Витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, у порядку передоручення від 11 вересня 2023 року, в такій визначено права та обов`язки Підлетейчука М.М., зокрема і підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви, така дійсна до моменту її скасування.

Таким чином, Підлетейчук М.М. наділений правом підпису та подання позовної заяви від імені позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «УкрКредитФінанс». Відомостей про скасування довіренсті матеріали справи не містять.

Не знайшли і свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом і доводи апеляційної скарги, що при оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування.

Так, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що разом з позовною заявою позивачем було надано інформацію за укладеним договором, станом на 06 лютого 2024 року про щоденні нарахування та погашення згідно кредитного договору № 1351-5904, де прописані усі нараховані проценти згідно умов договору.

Окремо слід звернути увагу на пункти договору, які описані в мотивувальній частині рішення, якими, у тому числі, спростовується односторонність арифметичних розрахунків позивача (щодо заборгованості), а також відсутність правових підстав для стягнення відповідних сум.

Будь - яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано.

На час розгляду справи в суді відповідач простроченої кредитної заборгованості не погасив, доказів, які б підтверджували хоча б часткове належне виконання ним зобов`язань, взятих перед банківською установою, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги в цілому також матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищевстановленими обставинами справи та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич