Справа № 182/2377/24
Провадження № 2-др/182/9/25
У Х В А Л А

Іменем України

14.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді- Рунчевої О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін заяву позивача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів відмовлено, судовий збір компенсовано за рахунок держави, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі грн. 00 коп.)

21.03.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, в якій вона просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. До заяви додає Договір про надання правової допомоги, Додаткову угоду до Договору та Акт.

21.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, згідно якого просить відмовити позивачці в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. В своєму клопотанні зазначає, що в матеріалах справи не містяться докази сплати зазначеної суми. Крім того не доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтований. Кошти в сумі 10000 грн. від зайняття незалежною професійною діяльністю адвокатом Пацурковської О.М. не задекларовані в декларації за 2024 рік, електронне посилання на дану декларацію міститься в клопотанні (том 2 а.с.31).

Відповідно до положень ч.4 статті 270 ЦПК України суд не вбачає необхідності викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, тому розглядає заяву у їх відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, заява про ухвалення додаткового рішення розглядається судом, що ухвалив рішення, в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч.1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно ч. 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови у позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат, у тому числі пов`язаних із розглядом справи, і такий порядок поставлено у залежність від результатів розгляду справи по суті.

Треба зауважити, що судом при ухваленні рішення у справі було вирішено питання про розподіл судових витрат. А саме, в абзаці 69 мотивувальної частини рішення: «…Оскільки обставини, наведені позивачкою для стягнення матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн. також не підлягають задоволенню, як не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому що є похідними від основних вимог …».

З огляду на викладене вище, беручи до уваги те, що позивачу було відмовлено у задоволенні позову, а судом при ухваленні рішення у справі було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, суд вбачає підстави для відмови ОСОБА_1 у прийнятті додаткового рішення.

Керуючись статтями 133, 141, 247, 264, 270, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: О. В. Рунчева