Справа № 579/2577/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання Сергієнко Ж.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника служби у справах дітей Мусієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кролевець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , в якій просить суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовна заява подана з тих підстав, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей.

Свої вимоги мотивує тим , що відповідач ОСОБА_5 не виконує своїх батьківських обов`язків, ніякої участі у житті дітей не приймає, вихованням не займається, не приймає участі у їх розвитку та не піклується про них взагалі. Діти ОСОБА_8 та Ангеліна навчаються у Кролевецькій гімназії №6 Кролевецької міської ради. Мати ОСОБА_5 з дітьми не проживає, участі в їх вихованні не приймає.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Кролевецької гімназії №6 Кролевецької міської ради від 30.10.2024 року №01-27/218. Він самостійно виховує та утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним для навчального процесу та життя.

Відповідач фактично ухилилася від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує харчуванням, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, в разі хвороби, не спілкується з дітьми; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє у засвоєнні ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Зазначені обставини, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінює як ухилення від виховання та утримання дітей, та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

25 липня 2024 року рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання з`явилися, позов підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання з`явилися , позов не визнали повністю , за змістом відзиву на позов та її пояснень в судовому засіданні проти позову заперечує, просить позов не задовольняти (а.с. 38-41, 42-49).

Третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області в судове засідання з`явилася, позов підтримала повністю.

Суд, заслухавши вступне слово сторін , їх додаткові пояснення , свідка , пояснення представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання про те , що проживає в с. Лапшин Конотопського району , по сусідству з матір`ю ОСОБА_3 , після розлучення ОСОБА_3 проживала в с. Лапшин разом з дітьми , мати займалась вихованням та утриманням дітей.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 14 липня 2017 року було розірвано (а.с.16).

Сторони є батьками дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 7,8).

Відповідач змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 25 липня 2024 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 , що вбачається з матеріалів справи (а.с.38).

За змістом позову відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, ніякої участі у житті дітей не приймає, вихованням не займається, не приймає участі у їх розвитку та не піклується про них взагалі.

За змістом довідки Кролевецької гімназії № 6 Кролевецької міської ради від 31 жовтня 2024 року мати дітей контакту з освітнім закладом не підтримує , успішністю дітей не цікавиться , з учителями не спілкується , батьківські збори не відвідує. (а.с.10).

Питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розглядалось органом опіки та піклування в виконавчого комітету Кролевецької міської ради . Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що мати дітей має іншу сім`ю , проживає у АДРЕСА_2 , після розірвання шлюбу діти проживали разом з матір`ю, батько брав участь у вихованні дітей. Наприкінці червня 2024 року діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 вилучені з сім`ї та доправлено до Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1 . Мати ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Родинні відносини між матір`ю та дітьми практично розірвані. Байдужість матері негативно впливає на психоемоційний стан дітей.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 18.12.2024 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28-29).

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, бажає проживати, займатись вихованням дітей , з чого слідує, що вона не втратила інтерес до своїх дітей.

Позивач, як за змістом позову, так і в судовому засіданні, підтвердив , що відповідачка після 25 липня 2024 року відвідувала дітей , приходила до них.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Позивачем та органом опіки та піклування всупереч ст. 81 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зокрема: не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

З наданих позивачем доказів судом не встановлено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей є недостатньо обрунтованими та таким, що суперечить інтересам дітей, оскільки судом встановлено, що відповідач не змінювала свою поведінку по відношенню дітей , бажала з ними спілкуватися та виховувати , вживала заходів до спілкування дітьми, однак крім дітей, які проживають з позивачем, має на утриманні двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати позивача їй чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми , ОСОБА_3 в судовому засіданні щиро підтвердила, що бажає виховувати своїх дітей.

Керуючись ст.19 СК України суд не погоджується з вищевказаним висновком щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що діти з 25 липня 2024 року проживають з батьком , а мати бажає займатись вихованням дітей, суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Інші доводи позивача, не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача у розмірі, який ним понесено.

Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 167 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, місцезнаходження: 41300, Сумська область, м.Кролевець, вул. Грушевського, 19, про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 24 березня 2025 року.

Суддя О. В. Моргун