ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року

м. Харків

справа № 641/3962/24

провадження № 22-ц/818/1504/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року у складі судді Богдан М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів визначений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх розмір в аліменти від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду.

В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем ОСОБА_2 , перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 04 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 602. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 5 березня 2014 року у справі №641/1800/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Вищезазначеним рішенням суду з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі 550,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 лютого 2014 року. 10 липня 2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було змінено розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено їх розмір в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. Розмір аліментів, присуджених до стягнення за цим рішенням суду, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти та за присудження аліменти. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. З моменту винесення рішення суду від 10 липня 2019 року багато всього змінилось, так, за рішенням суду № 641/278/22 позивач ОСОБА_1 стала другим опікуном своєї сестри ОСОБА_5 , яка є інвалідом з народження та має на даний час 1 групу інвалідності. Дитині ОСОБА_4 неодноразово лікарями було рекомендовано посилене харчування. Стан здоров`я дитини погіршився, до проблем з неврологією додалися проблеми з ендокринології, гінекології.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює неофіційно, отримує дохід, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, а не з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Вказав, що позивач не подав до суду письмову заяву про зміну предмету позову та докази про направлення заяви про зміну предмету позову відповідачу. Зазначає, що ЦПК не передбачає подання усної заяви про зміну предмету позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2014 що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 602 розірвано

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. зворот 7).

Вищезазначеним рішенням суду з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі 550,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 лютого 2014 року (а.с. 8).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягування з 04.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-12) .

Згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_2 виданого Московським відділом державної реєстрації акті цивільного стану Харківскького міського управління юстиції, ОСОБА_6 змінила ім`я на ОСОБА_1 (а.с. зворот 6)

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, дитина проживає з позивачем та зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2022 року позивача ОСОБА_1 призначено другим опікуном над її рідною недієздатною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку аліментів які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , станом на 17.05.2024 переплата складає 4,37 грн (а.с 14-15).

Відповідно довідки, виданої КЗ «Харківська гімназія № 94 ХМР» дитина ОСОБА_8 навчається в 7А класі, форма навчання дистанційна (а.с. 17).

Крім того, позивачем надано консультаційний висновок спеціаліста дитячого гінеколога з рекомендаціями лікування від 13.06.2024 року, консультаційний висновок спеціаліста ендокринолога за рекомендаціями харчування від 05.06.2024 року стосовно дитини ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

З виписки № 2209 від 31.05.2024 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , 2011 року народження, вбачається, що основне захворювання дитини: G90.8 Вегетативна дисфункція, пароксизмальний тип перебігу, зі схильністю до ангіоспазмів, синкопальні стани. Астенічний синдром. Супутні захворювання: М53.2 Кіфосколіотична постава. Нестабільність ШВХ (а.с. 20).

З консультативного висновку дитячого психіатра від 23.04.2024 року вбачається, що дитини ОСОБА_4 , 2011 року народження змішані розлади емоцій та поведінки підліткового віку, рекомендовано лікування (а.с. 22).

Згідно висновку психолога та психоневролога дитина ОСОБА_4 , 2011 року народження, у останній спостерігається депресивний розлад поведінки, рекомендовано прислухатися до бажання дитини реалізувати себе в Аніме малюванні, традиційних техніках малювання за вибором дитини, що сприятиме подальшому емоційному розвантаженню і розвитку особистості (а.с.24-25).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що оскільки позивач обґрунтувала необхідність зміни розміру стягнення раніше призначених аліментів необхідністю зміни способу, суд правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 181, 192 СК України та вирішив спір у межах заявлених позовних вимог.

Крім цього, судова колегія зазначає, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. щомісяця.

Відповідно до Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким збільшено прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років та встановлено в розмірі 3 196,00 грн.

Отже, враховуючи норми ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на дитину від 6 до 18 років становить 1 598,00 грн.

А тому, стягнуті аліменти за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року, на думку колегії суддів, є недостатніми.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що доводи відповідача про відсутність доказів зміни його або позивачки майнового стану, є необґрунтованими, оскільки відповідно до с. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а стягненні аліменти відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року, не відповідають СК України в частині мінімально можливого розміру аліментів, тому відсутність доказів змін майнового стану не є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року справа № 367/10126/19 ( провадження № 61-17218св24 )

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно достатті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді В.Б. Яцина

Н.П.Пилипчук