Справа № 466/2711/25
Провадження № 2-н/466/597/25
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

«25» березня 2025 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Глинська Д.Б. ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» заборгованості із допомоги по тимчасовій непрацездатності,-

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» заборгованості із допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 8 685,06 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, вважаю, що необхідно відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

Таким чином, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право, та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Згідно з ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата -це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Єдиним нормативним документом, який визначає складові фонду оплати праці є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713 (з наступними змінами), для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713.

Так, згідно з п.п. 3.1-3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, іншими виплатами, що не належать до фонду оплати праці є: внески підприємств на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; допомоги та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування: допомога по тимчасовій непрацездатності, допомога по вагітності та пологах, допомога при народженні дитини, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомога на поховання, оплата путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення, допомога по частковому безробіттю; оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації.

Таким чином, відповідно до зазначеної вище Інструкції, допомога по тимчасовій непрацездатності, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування, - відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

З вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що допомога по тимчасовій непрацездатності, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальними чи компенсаційними виплатами у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто такі не входять до структури заробітної плати.

Відтак, вимога про стягнення заборгованості із допомоги по тимчасовій непрацездатності не є тотожною до вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає положенням статті 161 ЦПК України, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 161, 163, 165,166 ЦПК України, Законом України «Про оплату праці»,

П О С Т А Н О В И В :

відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» заборгованості із допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою ж заявою. У цьому випадку заявник має право має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Копію ухвали направити заявнику ОСОБА_1 на адресу, зазначену у заяві про видачу судового наказу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) через Шевченківський районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя: Д. Б. Глинська