КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7700/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/19146/20-ц

10 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Григоренка І.В., у цивільній справіза позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що будинок АДРЕСА_1 був переданий на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , який не здійснює оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, чим порушує вимоги ст. 162 ЖК України та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року. За період з 01.01.2017 року по 01.11.2019рокузаборгованість відповідача перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» становить 10 044,10 грн.

З урахуванням наведених обставин, позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» просив суд стягнутз ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 10 044,10 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року позовм Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» заборгованість за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року у розмірі 10 044 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 рокута ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»відмовити.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення відповідач зазначає:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України, не було здійснено запит до органу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та не одержано відповідь, тоді як він, ОСОБА_1 , насправді проживає за іншою адресою, а не за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того зазначає, що він не є власником зазначеної квартири відповідно до договору купівлі - продажу від 05.02.2015року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Кляус Дмитро Олександрович просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року - без змін.

Зазначає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів неналежного надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. А факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-295Іцсі5.

Сторона позивача вважає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції на підставі об`єктивно досліджених доказів, які були подані сторонами в ході розгляду справи, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

У поданому відзиві представник позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» - Кляус Дмитро Олександрович заявив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача та відповідач не з?явились, про день та час розгляду справи судом повідомлені у встановленому порядку, позивач просив розглядати справу у відсутності його представника, відповідач причину своєї неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутност.і

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.

Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об`єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс Комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району міста Києва.

Згідно п. 15 та п. 16 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва», комунальне підприємство Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло», Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик», Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама», Комунальному підприємству по утриманню та експлуатації житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» передати Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.

Отже, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є балансоутримувачем будинків комунальної власності у Печерському районі м. Києва та є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 , надає послуги з утримання та обслуговування будинків та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території.

Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 року № 442, який складає 3,17 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири у разі наявної заборгованості та/або оплати після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, а з 01.07.2017 року - за тарифами, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 року № 668, який складає 8,19 грн. за 1 кв. м.

Задовольняючи позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції посилався на те, що за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 10 044,10 грн. Відповідач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг у визначеному чинним законодавством розмірі. За таких обставин, позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про стягнення заборгованості є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року не відповідає, оскільки ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 7 ЦПК України.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Одним із випадків розгляду справи в порядку письмового провадження є передбачений частиною п`ятою статті 279 ЦПК України розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини першої , другої статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб- пункт 1 частина 4 стаття 19 ЦПК України.

Як передбачено частиною5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Із змісту ухвали Печерського районного суду м. Києвавід 03 червня 2020 рокупро відкриття провадження у справі вбачається, що суд вважав справу малозначною в силу закону, а тому на підставі частини першої статті 274 ЦПК України вирішив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять.

У матеріалах справи наявний поштовий конверт, адресований відповідачу за адресою: АДРЕСА_4 , разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернуто відділенням поштового зв`язку на адресу суду, з довідкою поштового зв`язку про причини повернення рекомендованого листа «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 20).

В оцінці спірних правовідносин суд зобов`язаний врахувати правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), в якій зроблено висновок про те, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи.

Доказів на підтвердження вжиття судом першої інстанції інших заходів з метою вручення відповідачу копії ухвали від 03 червня 2020 року про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін та вручення йому позовної заяви з додатками матеріали справи не містять.

Відтак, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 рокупро відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін не була належно доведена до відома відповідача. Відповідно, сторона відповідача не мала можливості ознайомитися з доводами позовної заяви Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»і надати суду свої заперечення проти цих доводів.

Крім того, із наданих до апеляційної скарги довідок про реєстрацію місця проживання вбачається, що станом з 04 травня 2017 року відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , з 27 червня 2022 року - АДРЕСА_6 .

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.

Відтак, враховуючи приписи статті 376 ЦПК України, з урахуванням наведених доводів сторони відповідача в обгрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням додатково поданих пояснень (заперечень проти позову) відповідачем в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Як визначено положенням статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопадаь2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Ураховуючи викладене, оцінивши докази, подані сторонами, колегія суддів встановила, що відповідач взяті на себе зобов`язання зі сплати за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, у зв`язку з чим у ньоговиникла заборгованість перед позивачем за надані ним послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також встановила відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі.

Відповідачем власного контррозрахунку, належних і допустимих доказів, в розумінні чинного ЦПК України, на спростування довідки та розрахунку позивача про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про доведеність Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» належними та допустимими доказами наявності заборгованості у ОСОБА_1 за оплату вартості житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року у розмірі 10 044 грн. 10 коп. та наявності правових підстав для її стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 05.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України», від 18.07.2006 та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Стверджуючи в апеляційній скарзі, що він не є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідач жодного доказу на підтвердждення вказаної обставини суду не надав, в судове засідання апеляційного суду не з`явився.

З метою перевірки вказаних доводів відповідача судом апеляційної інстанції досліджено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на 10 березня 2025 року за параментрами запиту ( ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за ним зареєстрована на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15 звернула увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відтак, поведінка та твердження відповідача є недобросовісною.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись приписами статті 376 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» заборгованості по оплаті за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року у розмірі 10 044 (десять тисяч сорок чотири) грн. 10 коп.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у справі ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи ( а.с. 33).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, відповідач у даній справі ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону.

Таким чином, судові витрати (судовий збір), понесені позивачем за подання позовної заявиу розмірі 2 102 грн, слід компенсувати позивачеві Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 15, 322, 526, 611 ЦК України, ст.ст. 1, 7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 12, 19, 77, 78, 81, 89, 141, 258, 272, 277, 279, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» () заборгованість за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року у розмірі 10 044 (десять тисяч сорок чотири) грн. 10 коп.

Компенсувати Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. за рахунок держави упорядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: