Справа № 143/475/24
Провадження № 22-ц/801/682/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дятлова Євгена Юрійовича

на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сича С.М., повний текст якого складено 13.01.2025 року

у справі №143/475/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про розірвання договору купівлі-продажу частки автомобіля, повернення автомобіля в особисту власність та зобов`язання видати новий технічний паспорт на автомобіль,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу частки автомобіля, повернення автомобіля в особисту власність та зобов`язання видати новий технічний паспорт на автомобіль, в обґрунтування якого посилався на те, що з жовтня 2021 року він перебував у близьких відносинах із відповідачкою.

16.08.2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки належного йому на праві власності автомобіля марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , за яким відповідач набула право власності на частку цього транспортного засобу.

Стверджує, що ні до, ні після підписання цього договору він не отримував від відповідача будь-яких грошових коштів за продаж частки автомобіля.

10.03.2024 року відповідач перетнула кордон України на вказаному транспортному засобі.

За наведених обставин просив розірвати договір купівлі-продажу частки автомобіля марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 від 16.08.2022 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ; повернути даний автомобіль у його особисту власність; зобов`язати Головний сервісний центр МВС України у м. Києві видати новий технічний паспорт на автомобіль.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням, позивач через свого представника - адвоката Дятлова Є.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, його постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильним та неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що п. 3.2 спірного договору купівлі-продажу, де зазначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частку автомобіля, не є достатнім доказом отримання позивачем коштів від продажу цього транспортного засобу. Стверджує, що умови цього договору він не узгоджував.

Вказує, що відповідач зловживаючи його довірою сама звернулась до нотаріуса з метою укладення спірного правочину, а саме купівлі-продажу, на що, як стверджує апелянт, він був здивований. Але відповідач пояснила це тим, що так необхідно, оскільки в разі його загибелі під час проходження служби, автомобіль не заберуть. Вказує, що підписував спірний правочин маючи поганий стан здоров`я після отримання контузій, а тому не усвідомлював наслідки цих дій.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 11 березня 2025 року закінчені підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник адвокат Дятлов Є.Ю. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених в ній та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Качмар І.О. проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили залишити судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2022 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 2880, згідно із п. 1 якого продавець передає частку автомобіля марки Audi Q7, державний номер НОМЕР_1 , у власність покупця, а покупець приймає її у власність.

Згідно із п. 3.1 договору за домовленістю сторін продаж частки автомобіля вчиняється за 167 760 грн 00 коп., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною із змінам за жодних обставин не підлягає.

Відповідно до п. 3.2 договору сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частку автомобіля.

В п. 6.2 договору обумовлено, що право власності на частку автомобіля у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору згідно із ч. 3 ст. 334 ЦК України.

Із виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, виданої АТ «Сенс Банк» та довідки про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 08.08.2022 року, виданої «Монобанк», слідує, що на карткові рахунки позивача за цей період не надходили грошові кошти від ОСОБА_2 .

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 вказала, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

При цьому колегія суддів звернула увагу, що наявність чи відсутність проведеного розрахунку не тягне за собою фіктивність, оскільки наслідки за правочином щодо зміни прав та обов`язків відбулись.

Враховуючи наведене, за наявності в договорі купівлі-продажу частки автомобіля укладеного між сторонами 16.08.2022 року вказівки про те, що продаж частки автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 167 760 грн, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору, не свідчить про не проведення розрахунку за договором та не отримання коштів продавцем.

А тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Аналогічно не заслуговують на увагу й доводи апелянта на те, що договір купівлі продажу було укладено внаслідок обману.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Отже стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Так само важливим принципом цивільного судочинства є його диспозитивність (стаття 13 ЦПК України), відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу суд апеляційної інстанції переглядає справу на наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частини 1, 6 статті 367 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на статті 229, 230 ЦК України жодним чином не обґрунтовані, оскільки вчинення правочину під впливом помилки чи під впливом обману, є підставою для визнання його недійсним, а не його розірвання, проте з такими вимогами позивач до суду не звертався.

Натомість у позовній заяві позивач просив розірвати договір купівлі-продажу, тоді як згідно з частинами першою і другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами 1 та 2 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

З урахуванням вищезазначених положень законодавства, оцінивши предмет і підстави позову, колегія суддів вважає у даному випадку відсутні підстави для розірвання договору купівлі-продажу частки автомобіля від 16.08.2022, укладеного між сторонами.

Отже ухвалене у справі рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дятлова Євгена Юрійовича залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун