ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3311/25 Справа № 185/9274/24 Головуючий у першій інстанції: Юдіна С. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Павлоградського міського відділу (з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Юдіної С.Г. від 13 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського міського відділу (з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15 жовтня 1992 року вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду з вини водія Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області. За скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій установи, правонаступником якого став після декількох реорганізацій відповідач, ОСОБА_2 був засуджений згідно із вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.215 КК України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачці, у відповідності до висновків МСЕК від 13 березня 1996 року та від 15 грудня 1998 року, було встановлено 90% втрати працездатності безстроково, позивач визнана інвалідом 1-ї групи. У зв`язку із викладеним позивач неодноразово зверталася до суду із позовами до Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області щодо відшкодування спричиненої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Рішенням суду від 19 квітня 2006 року встановлений розмір відшкодування шкоди, а саме щомісячні виплати у зв`язку з втратою працездатності у розмірі 90% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в Україні та 75% на медичний та побутовий догляд. Останнім рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року (справа №185/7941/22) з Павлоградського МВ УМВС в Дніпропетровській області на користь позивачки було стягнуто втрачений заробіток внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2022 року у розмірі 731700,00 грн. та витрати на медичний та побутовий догляд у розмірі 121950,00 грн. Проте, на даний час відповідач має перед позивачем заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку за період після винесення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області останнього рішення 12 квітня 2023 року, тобто, після 01 грудня 2022 року. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати позивачу втрачений заробіток за період з 01 грудня 2022 року по даний час, з урахуванням часу, необхідного для розгляду справи по суті та задля запобігання подальшого уточнення позовних вимог, тобто до 01 грудня 2024 року. Тому позивачка просила стягнути на її користь з відповідача 703800,00 грн втраченого заробітку, внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року та стягнути витрати на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 в розмірі 117300 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Павлоградського міського відділу (з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року у розмірі 703800,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року у розмірі 117300,00 грн. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 8211,00 грн.

В апеляційній скарзі Павлоградський міський відділ (з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 05 жовтня 1992 року позивач потрапила в дорожньо-транспортну пригоду з вини водія Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , внаслідок чого позивачу було спричинено важкі тілесні ушкодження у вигляді переломів 7, 8 грудних хребців із забоєм спинного мозку та розвитком парезу нижніх кінцівок, забійних ран голови, лівої стопи, струсу головного мозку.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 1993 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 215 КК України та визначено покарання (а.с. 9-10).

Також встановлено, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачу було встановлено інвалідність 1 групи з 90% втратою працездатності безстроково, згідно висновку МСЕК від 09.02.1992 року 13 серпня 1996 року. Згідно довідки МСЕК від 15.12.1998 року, перша група інвалідності встановлена позивачці безстроково (а.с. 8).

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 1997 року, що набрало законної сили, у справі №2-869/1998 за позовом ОСОБА_3 до Павлоградського ГО УМВС України у Дніпропетровській про відшкодування шкоди, що спричинена ушкодженням здоровя, зокрема, встановлено, що середньомісячний заробіток позивачки дорівнює 5937,0 крб., що підтверджується довідкою Павлоградської міськтипографії та розрахований з урахуванням доходів позивачки за останні три місяці, які передували ушкодженню здоровя (а.с. 11-13). Вирішено, зокрема, стягувати з відповідача на користь позивачки щомісячно, починаючи з 01.03.1997 року, на відшкодування втраченого заробітку 134,50 грн. та витрат на догляд 23,9 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2006 року, що набрало законної сили, у справі №2-941-/06 позовні вимоги ОСОБА_3 до Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди у вигляді стягнення щомісячного відшкодування заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності, задоволено частково, стягнуто з Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 заборгованість по відшкодуванню заробітку, втраченого нею внаслідок втрати працездатності за період з 01 жовтня 2001 року до 01 квітня 2006 року у сумі 29456,91 грн.; стягнуто з Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 , починаючи з 01 травня 2006 року щомісячне відшкодування заробітку, втраченого нею внаслідок втрати працездатності в сумі 1575,00 грн., з подальшим перерахунком у разі зміни ступеню втрати професійної працездатності та зміни розміру мінімальної заробітної плати; стягнуто з Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у сумі 294,56 грн. (а.с. 16-17).

В подальшому, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, покладених рішенням суду, ОСОБА_1 знову зверталася із позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2013 року у справі №185/2218/13 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року скасовано в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди у вигляді стягнення щомісячного відшкодування заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності, витрат на сторонній догляд. Стягнуто з Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 на відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з пошкодженням здоров`я, витрат на сторонній та побутовий догляд за період з 01.01.2012 року по 01.03.2013 року 57135,75 грн., в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 18).

Також, заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 вересня 2014 року у справі №185/4134/14-ц позов ОСОБА_1 до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування заробітку у зв`язку з пошкодженням здоров`я за період з 02 березня 2013 року по 01 травня 2014 року в сумі 74474,60 грн., стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.; стягнуто з Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь Держави витрати на судовий збір в сумі 764,00 грн., в задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с. 19).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 30 листопада 2016 року у справі №185/5033/16-ц з Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області на користь позивача стягнуто відшкодування втраченого заробітку, у зв`язку із ушкодженням здоров`я за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2016 року в сумі 182979 грн.; стягнуто з Павлоградського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 30496,50 грн. на медичний та побутовий догляд за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2016 року; в дохід держави витрати на судовий збір в сумі 3202,13 грн.; рішення набрало законної сили 13.12.2016 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, у цивільній справі №185/5679/18 позов задоволено, стягнуто з Павлоградського міського відділу Управління МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 364288,50 гривень втраченого заробітку внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2018 року та 60714,75 гривень витрат на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2018 року; стягнуто з відповідача в дохід держави витрати на судовий збір в сумі 6375,05 гривень (а.с. 29-31, 32).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, у справі №185/7922/20 стягнуто з Павлоградського міського відділу (з обслуговування м.Павлоград та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2020 року у розмірі 479623 грн і витрати на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2020 року у розмірі 79937,25 грн (а.с. 25-26, 27-28).

12 квітня 2023 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/7941/22 стягнуто з Павлоградського міського відділу (з обслуговування м.Павлоград та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток внаслідок каліцтва за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2022 року у розмірі 731700,00 грн та витрати на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2020 року по 01 грудня 2022 року у розмірі 121950,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 22-24).

Зазначеними вище рішеннями встановлено, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки втрачений заробіток у розмірі 90% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в Україні щомісячно, а також 75% мінімальної заробітної плати щомісячно на медичний та побутовий догляд.

Таким чином, рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено обов`язок Павлоградського міського відділу (з обслуговування м.Павлоград та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо виплати позивачці щомісячно втраченого заробітку у розмірі 90% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в Україні, а також витрат на медичний та побутовий догляд у розмірі 75% мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 1195 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт втрати позивачкою 90% працездатності, у зв`язку з отриманими 05 жовтня 1992 року у ДТП травмами та встановлення їй 1-ї групи інвалідності безстроково, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року втраченого заробітку в сумі 703800,00 грн., виходячи з розрахунку, що приведений нижче.

Розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року - 6700 грн. щомісячно х 5 х 90 % х 13 місяців = 391950 грн;

розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року - 7100 грн. щомісячно х 5 х 90 % х 3 місяці = 95850 грн;

розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 квітня 2024 року по 01 грудня 2024 року - 8000 грн. щомісячно х 5 х 90 % х 6 місяців = 216000 грн;

Таким чином загальна сума втраченого заробітку за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року становить (391950,00 грн. + 95850,00 грн. + 216000,00 грн.) 703800,00 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню 75% мінімальної заробітної плати щомісячно на медичний та побутовий догляд за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року в сумі 117300,00 грн. (65325,00 грн. + 15975,00 грн. + 36000,00 грн.), виходячи з наступного розрахунку:

розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2023 року - 6700 грн. щомісячно х 75 % х 13 місяців = 65325 грн;

-розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року - 7100 грн. щомісячно х 75 %х 3 місяці = 15975 грн;

-розмір мінімальної зарплати в Україні в період з 01 квітня 2024 року по 01 грудня 2024 року - 8000 грн. щомісячно х 75 % х 6 місяців = 36000 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при розрахунку сум слід було брати за розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатної особи замість мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

Позов у даній справі було заявлено, зокрема, з підстав невиконання відповідачем рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2006 року у справі №2-941-/06, що набрало законної сили, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди у вигляді стягнення щомісячного відшкодування заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності. Вказаним рішенням, зокрема, вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки, починаючи з 01 травня 2006 року, щомісячне відшкодування заробітку, втраченого нею внаслідок втрати працездатності в сумі 1575,00 грн., з подальшим перерахунком у разі зміни ступеню втрати професійної працездатності та зміни розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 16-17).

Позивач просить стягнути на свою користь завдану їй шкоду, а не заробітну плату. Тому у даному випадку при розрахунку присуджених позивачці сум відшкодування шкоди підлягає застосування визначений розмір мінімальної заробітної плати, у відповідності до рішення суду, яке набрало законної сили.

Більше того, частиною другою статті 1195 ЦК України встановлено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Твердження апелянта про те, що вказані вище судові рішення не мають для суду у даній справі преюдиціального значення - є безпідставними, адже всі вказані вище рішення, що набрали законної сили, ухвалені у цивільних справах за позовами ОСОБА_3 до Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, що була спричинена здоров`ю позивачки під час ДТП, яка відбулась 05 жовтня 1992 року; вищевказаними судовими рішеннями встановлені обставини, що мають значення для вирішення даної справи та, відповідно до ч. 4 ст.81 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи.

Згідно змісту апеляційної скарги, відповідач не оспорює факту невиплати позивачці за період з 01 грудня 2022 року по 01 грудня 2024 року компенсації втраченого внаслідок каліцтва заробітку та витрат на медичний і побутовий догляд. Відповідачем зазначене вище рішення суду від 19 квітня 2006 року №2-941-/06 у добровільному порядку не виконується.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Павлоградського міського відділу (з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 12 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова