ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3213/25

Провадження № 22-ц/820/712/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Заворотної О.Л. від 11 лютого 2025 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3045,59 доларів США - 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за судовим рішенням.

10.02.2025 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 1,3912 га, кадастровий номер :03:009:0171, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та заборонити відчуження її будь-яким способом; земельну ділянку, загальною площею 1.0882 га, кадастровий номер :03:006:0606, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та заборонити відчуження її будь-яким способом.

В обґрунтування вимог заявник зазначав, що в разі задоволення позову про стягнення штрафних санкцій з відповідача у вигляді 3% річних в сумі 3045,59 доларів США невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених прав позивача. У власності ОСОБА_2 перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0171 та :03:006:0606. Заявлені заходи забезпечення позову відповідають предмету спору та водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичне вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну та постановити судове рішення про забезпечення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та зробив помилкові висновки про відсутність підстав для забезпечення позову. Судом не враховано, що ОСОБА_2 не виконав умови договору позики від 07.07.2013 року, заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.12.2015 року не виконав, і не вчиняє будь-яких дій щодо виконання своїх зобов`язань, тому існують ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду. Ціна позову складає 127081,20 грн., тобто, забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних з ціною позову 127081,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності необхідності застосування заходів забезпечення заявленого позову, а також недоведеності співмірності вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт, заявленим позивачем вимогам.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків є безпідставними.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суд першої інстанції правильно констатував, що заявник не надав доказів вартості земельних ділянок, на які просив накласти арешт, а отже, не довів співмірність обраного ним забезпечення заявленим вимогам.

До апеляційної скарги апелянтом додані докази, зокрема, витяги №НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, такі докази в суд першої інстанції заявником не подавалися, апелянт не навів жодних причин неподання такого доказу до суду першої інстанції, не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та не заявив клопотання про долучення їх до матеріалів справи, а отже, відсутні підстави, визначені ч. 3 ст. 367 ЦПК України для прийняття цих письмових документів судом апеляційної інстанції.

Такий висновок щодо неприйняття доказів судом апеляційної інстанції цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.10.2020 року у справі № 460/4070/18.

Суд першої інстанції також справедливо вказав, що подана заява не містить достатнього обґрунтування об`єктивних ризиків невиконання чи утрудненого виконання в майбутньому, не наведено доказів на підтвердження існуючої загрози невиконання рішення суду в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 березня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк