№ апеляційного провадження: 22-ц/824/527/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Фінагєєва І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Фінагєєвої І.О., у справі № 369/10463/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА- ІНВЕСТ» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», третя особа: ТОВ «НОВА- ІНВЕСТ» про визнання договору недійсним. Зазначила, що між ТОВ «Нова-Інвест» та АКБ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір кредитної лінії № 49-07 від 17.05.2007 року. В подальшому листом від 13.09.2019 року за вих. № 13/09-2, ПАТ «ІМЕКСБАНК» (старий іпотекодержатель) повідомило її про те, що 12.09.2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (новий іпотекодержатель) було укладено договір №106/1/2 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, за яким старий іпотекодержатель відступив шляхом продажу новому іпотекодержателю права вимоги до неї за Договором іпотеки від 24.05.2007 року, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього. Також, в даному листі повідомлено, що з 12 березня 2019 року іпотекодержателем за вказаним договором є ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», тому починаючи з 12.09.2019 року, усі платежі за вказаним вище договором необхідно здійснювати за реквізитами нового іпотекодержателя. Таким чином, ПАТ «ІМЕКСБАНК» повідомило про фактичне укладення договору відступлення прав вимоги за договором забезпечення на користь ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП». Вважає, що договір № 106/1/2 від 12 вересня 2019 року про відступлення прав вимоги за договором іпотеки не відповідає вимогам закону та, як наслідок, є недійсним. Сторони договору погодили, що банк відступає у повному обсязі, а новий іпотекодержатель приймає у повному обсязі, право вимоги, належне первісному іпотекодержателю та зобов`язується до набрання чинності цим договором сплатити за це грошові кошти на користь первісного іпотекодержателя у сумі, порядку та на умовах, визначених цим договором. За змістом договору після оплати у повному обсязі новим іпотекодержателем грошових коштів в сумі зазначеній в договорі, право вимоги належне первісному іпотекодержателю та всі права і обов`язки первісного іпотекодержателя, за виключенням права на здійснення договірного списання з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов Основних договорів, переходять до нового іпотекодержателя в обсязі та на умовах, які існували на дату укладення цього договору. В тому числі, до нового іпотекодержателя переходить: право вимоги на суму основного зобов`язання по кредиту , відсотків за користування кредитом за кредитним договором, сплати штрафних санкцій, тощо. Тобто, вказаний договір містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Крім того, відповідно до п. 5 Договору № 106/1/2 про відступлення прав вимоги від 12.09.2019 року визначено, що наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржника передаються протягом трьох робочих днів із дати укладення цього договору. Але, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не доведено наявність у нього документів, що мали б бути передані йому у випадку переходу до нього прав нового кредитора (іпотекодержателя). ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не підтвердило належними доказами факту отримання від ПАТ «ІМЕКСБАНК» документів, які засвідчують права кредитора за договором іпотеки, інформацію, яка є важливою для їх здійснення (прав кредитора/іпотекодержателя). У відповідності до п. 4 договору за відступлення прав вимоги за Основним договором новий іпотекодержатель мав сплатити банку грошові кошти у розмірі 825978,63 грн. Проте, новий кредитор не надав іпотекодавцю жодних документів на підтвердження прав іпотекодержателя, зокрема, квитанцій та документів з кредитної справи. Неотримання документації є підтвердженням того, що ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не набуло право вимоги до боржника (іпотекодавця). Додатково факт відсутності необхідної документації може бути підтверджено тим, що слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001447 від 27.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. У відповідності до листа від 19.08.2020 року т. в. о начальника СВ Чайківського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області капітан поліції К. Говорун, представники ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» на законну вимогу, у відповідності до Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2019 року у справі № 369/16169/19, не було надано документів кредитної справи. Отже, договір № 106/1/2 від 12.09.2019 року про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що за своєю суттю є договором купівлі-продажу майнових прав, укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК`та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» є недійсним оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 512, 517, 1077, 1079 ЦК України. Вважає, що оскільки договір відступлення прав вимоги ПАТ «ІМЕКСБАНК» уклав саме як клієнт, то відповідно цей договір є правочином, що вчинений даним банком без належних правових підстав, всупереч Закону України «Про банки та банківську діяльність» і зокрема, без відповідного дозволу Національного банку України. Згідно договору № 106/1/2 від 12 вересня 2019 року, ПАТ «ІМЕКСБАНК» відступидо, а ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» набуло права вимоги (іпотекодержателя) банку за договором, яким, відповідно до додатку 1 є Договір іпотеки від 24.05.2007 року. Проте, в додатку містяться умови, що не є умовами основного зобов`язання, яке забезпечене договором Іпотеки. Згідно цього додатку, прострочена кредитна заборгованість складає 1225922,00 євро. За договором кредитної лінії мало бути надано 1600000,00 євро, а згідно до позовних заяв, а також рішення суду від 09 жовтня 2014 року, було накладено стягнення на майно на вимогу у розмірі 1683262,34 євро. Рішення суду у справі № 2-187/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки оскаржувалося і не виконувалося, тож сума зобов`язання не змінювалася. В цьому ж додатку до договору про відступлення права вимоги вказано, що загальна заборгованість, яка передається, становить 3268104,46 євро. Це більше ніж у два рази відрізняється від суми основного зобов`язання. Крім того, згідно переліку небанківських установ, яким НБУ видано ліцензію на здійснення валютних операцій, розміщеному на офіційному сайті Національного банку України, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою. Отже, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором.

З урахуванням викладеного,ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір № 106/2/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладений 12 вересня 2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», за яким банк 12 вересня 2019 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за Договором іпотеки від 24.05.2007 року, укладеному між нею та АТ «ІМЕКСБАНК».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним встановленням обставин, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам щодо відсутності у ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» документів, що мали б бути передані йому у випадку переходу до нього прав нового кредитора (іпотекодержателя) на підставі договору № 106/2/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеного 12 вересня 2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», за яким банк 12 вересня 2019 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за Договором іпотеки від 24.05.2007 року, укладеному між нею та АТ «ІМЕКСБАНК», зокрема, документів на підтвердження надання кредиту, та щодо розбіжностей умов, що зазначені в додатку до вказаного договору, та умов основного зобов`язання, зокрема, розміру заборгованості. Зазначає, що оспорюваний договір № 106/2/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладений 12 вересня 2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», по суті є договором факторингу. Проте, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» не включене до Державного реєстру фінансових установ.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Радкевич С.О. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Нейрановський А.О., який діє в інтересах ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на їх безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники ПАТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «НОВА-ІНВЕСТ» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.09.2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» було укладено Договір № 106/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) № 02/2019 від 22.07.2019 року та на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду від 22.08.2019 року №2153 «Про продовження строку, передбаченого для укладення договору купівлі-продажу майна (активів) АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ПАТ «РАДІКАЛ БАНК», ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», АТ ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», ПАТ «КИЇВСЬКА РУСЬ», ПАТ «ПРОФІН БАНК», ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», АТ «ДЕЛЬТА БАНК», ПАТ «ПТБ» та АТ «ІМЕКСБАНК», уклали цей Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до Додатку №1 до вищезазначеного договору № 106/1 від 12.09.2019 року про відступлення прав вимоги, було передано право вимоги до ТОВ «Нова Інвест» за договором кредитної лінії № 49-07 від 17.05.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за яким ОСОБА_1 було укладено із ПАТ «ІМЕКСБАНК», договір іпотеки від 24.05.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3140.

12 вересня 2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» укладено Договір № 106/1/2 про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1286, відповідно до умов якого за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) № 02/2019 від 22.07.2019 року та на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду від 22.08.2019 року №2153«Про продовження строку, передбаченого для укладення договору купівлі-продажу майна (активів) АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ПАТ «РАДІКАЛ БАНК», ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», АТ ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», ПАТ «КИЇВСЬКА РУСЬ», ПАТ «ПРОФІН БАНК», ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», АТ «ДЕЛЬТА БАНК», ПАТ «ПТБ» та АТ ««ІМЕКСБАНК», уклали цей Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до п. 1 зазначеного Договору Банк відступає Новому іпотекодержателю належні Банку, а Новий іпотекодержатель набуває права вимоги Банку до іпотекодавця фізичної особи, зазначеної у Додатку № 1до цього Договору (Боржника), включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, за договором іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору («Основного договору»).

Відповідно до п. 2 зазначеного Договору за цим Договором Новий іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього Договору, набуває усі права іпотекодержателя за Основним договором, включаючи: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основним договором, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у Додатку № 1до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до нового іпотекодержателя, вказаний у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 4 вказаного Договору сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий іпотекодержатель сплачує Банку грошові кошти у 825 978,63 грн. без урахування ПДВ. Ціна договору сплачується іпотекодержателем Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до п. 14 цього Договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий іпотекодержатель.

Згідно до Додатку № 1 до Договору № 106/1/2 про відступлення права вимоги за Договором іпотеки Банк відступив Новому іпотекодержателю право вимоги за Договором іпотеки від 24.05.2007 року, укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 , посвідчений Апишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 3140, із урахуванням всіх змін та доповнень. Предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями (баня, сарай, навіс, басейн, свердловина, огорожа), площею 254,6 кв.м, житлова-79,9 кв.м, земельна ділянка площею 0,2401 га, цільове використання - будівництво, обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Всього у валюті кредиту 3268104,46 євро.

Відповідно до акту прийому передачі від 12.09.2019 року до договору № 106/1 від 12.09.2019 року про відступлення прав вимоги, ПАТ «ІМЕКСБАНК», передав новому кредитору, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», документи, які засвідчують право вимоги яке передається, в тому числі договір № 49-07 від 17.05. року із відповідними доповненнями та договір іпотеки від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкою З.І., зареєстрований в реєстрі за № 3140.

Вищезазначені договори були укладені між відповідачами за результатами перемоги ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» відкритих торгів, які проводив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що було оформлено протоколом електронних торгів № 02/2019 від 22.07.2019 року (лот EPCU72019).

Відповідачем ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» на підставі платіжного доручення № 39 від 19.08.2019 року було сплачено АТ «ІМЕКСБАНК» за активи згідно із протоком електронних торгів №02/2019 від 22.07.2019 року, лот EPCU72019 - 10910254,69 грн., що підтверджується також банківською випискою Київської філії АТ «Місто Банк» від 19.08.2019 року. У вказану загальну суму, також входить платіж в сумі 825 978,63 грн., передбачений договором про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 вересня 2019 року № 106/1/2.

Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 18.02.2019 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» зареєстровано в якості фінансової установи.

Відповідно до Розпорядження № 705 від 08.05.2018 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі надання послуг з факторингу.

ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання недійсним договору № 106/2/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладений 12 вересня 2019 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», за яким банк 12 вересня 2019 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за Договором іпотеки від 24 .05.2007 року, укладеному між нею та АТ «ІМЕКСБАНК».

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умов. Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги.

При цьому, якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Також, відповідно до положень частини 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями.

Отже, законодавець відніс до юрисдикції господарських судів, зокрема, спори що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. При цьому визначальним є характер договору, з приводу якого виник спір, а не суб`єктний склад сторін позову.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що "з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18) вказано, що Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

До 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII - існували інші правила щодо юрисдикції господарських судів. З дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду тоді, коли сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має.

Пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 ЦПК України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

Тобто, з 15 грудня 2017 року, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року в справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20), у постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 727/6828/18-ц.

У справі № 910/17433/19 Верховний Суд, зазначив, що ураховуючи положення статей 4, 20, 45, 175 ГПК України та зважаючи на викладені правові позиції Верховного Суду, які відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України мають враховуватися при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з обґрунтованими твердженнями скаржника про те, що: 1) оскільки предметом позову в цій справі є застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів і визнання недійсними договорів факторингу (відступлення права грошової вимоги) та відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладених між юридичними особами, то спір у цій справі із зазначеними позовними вимогами цілком підпадає під юрисдикцію господарських судів, адже сторонами оскаржуваних договорів є лише юридичні особи, а визнання недійсними таких договорів вирішується виключно за правилами господарського судочинства; 2) суди не врахували викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 904/2529/18 правового висновку про те, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір № 106/2/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладений 12 вересня 2019 року між юридичними особами, а саме, ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», за яким банк 12 вересня 2019 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за Договором іпотеки від 24 .05.2007 року, укладеному між нею та АТ «ІМЕКСБАНК». Цей іпотечний договір є забезпечувальним договором до кредитного (основного) договору, сторонами якого були також юридичні особи, а саме, ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Нова Інвест».

Відтак, такі позовні вимоги підлягали розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно, рішенняКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року скасувати та закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА- ІНВЕСТ» про визнання договору недійсним.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на подання до Київського апеляційного суду заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом десяти днів з дня отримання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді