Справа № 307/3557/24
Провадження № 2/307/851/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Кошілка М.М.

та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Решетаря В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 21 серпня 2024 року пред`явила до ОСОБА_2 позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24 травня 2024 року, у розмірі 34 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24 травня 2024 року, о 21 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Фольцваген PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Партизанська у м. Тячів, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, порушив вимоги п.2.3 та п.

12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив зіткнення з парканом - металевою огорожею будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого спричинив позивачці ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 34 000 тисячі грн., що підтверджується висновком спеціаліста-будівельника ФОП ОСОБА_4 .

На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані працівники поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, які склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, який скерували до Тячівського районного суду. Відповідач по справі ОСОБА_2 під час судового розгялду вину визнав повністю.

Також, вина ОСОБА_2 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД за № 659082 від 20.06.2024 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями відповідача ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_5 , світлинами з місця події та його особистими поясненнями під час розгляду справи.

Таким чином вина відповідача ОСОБА_2 у зазначеній дорожньо- транспортній пригоді доведена повністю. Крім наведеного вина відповідача підтверджується постановою Тячівського районного суду від 05 липня 2024 року, а також звітом спеціаліста-будівельника ФОП ОСОБА_4 від 02 серпня 2024 року про проведення технічного обстеження та оцінки матеріального збитку пошкодженої огорожі.

У відповідності до розрахунків спеціаліста-будівельника ФОП ОСОБА_4 від 02 серпня 2024 року сума матеріального збитку пошкодженої огорожі складає 34 000,00 грн.

Добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду відповідач ОСОБА_2 відмовляється, у зв?язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, як це вказано в ст. 4 ЦПК України.

Відтак, просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 34000 тисячі грн., завданої шкоди, послуги спеціаліста-будівельника у розмірі 3000 грн., послуги на надання правничої допомоги у розмірі 6 000 тис. грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн., а всього 46 028 грн.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті на 05 вересня 2024 року, яке було відкладено.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Решетар В.В. подав відзив, у якому позов не визнав посилаючись на те, що ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме інформаційної довідки № 402054271 від 03.11.2024 року, право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - за позивачкою не зареєстровано.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`і чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою: вина особи, яка завдала моральної шкоди. У пазі встановлення конкретної особи. яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі N? 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг): часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг): обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт: ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також до матеріалів даної справи додано звіт про проведення технічного обстеження оцінки збитків пошкодженої огорожі та оздоблення в АДРЕСА_1 , виготовлений ФОП ОСОБА_4 .

У даному звіті, саме в п.5.6. вказано, що загальна вартість влаштування огорожі відповідно буде становити 34 661,82 грн. (без покраски).

Таким чином, ринкова вартість оцінюваної нерухомості складає (з округленням) 34 700 грн.

Вважає цей Звіт неналежним, не достовірним та не достатнім доказом у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, а наявна у ньому інформація не доводить, що вона має відношення до пошкодженої огорожі, нібито належної позивачці; з нього не можливо встановити межі відповідальності відповідача.

Крім того, розмір збитків має бути підтверджений або висновком експерта, або ж актом виконаних робіт, що підтверджує факт вже проведеного ремонту.

Виходячи з наведеного, просив відмовити у задоволенні вказаного позову у зв`язку із його безпідставністю.

Позивачка ОСОБА_1 19.11.2024 року подала відповідь на відзив у якому зазначила, що вона не заявляла вимог про стягнення моральної шкоди.

Що стосується посилання представника відповідача про те, що право власності на будинок не зареєстровано за позивачкою через що не підлягає відшкодуванню майнова шкода, то це спростовується договором купівлі-продажу будинку у АДРЕСА_1 , від 03 серпня 1999 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2-2957, накладними, товарними чеками про купівлю товарів для проведення відновлення огорожі (а.с. 50-58) .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки.

Під час судового розгляду позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кошілко М.М. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позові.

Представнк відповідача ОСОБА_2 адвокат Решетар В.В. позов не визнав, в заперечення позову посилався на обстани, викладені у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 03 серпня 1999 року придбав будинок АДРЕСА_2 (а. с. 51).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а. с. 48).

Із актового запису про шлюб, сформованого в застосунку «ДІЯ», видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21 травня 1994 року зареєстрували шлюб, про що виконкомом Кривської сільської ради Тячівського району Закарпатської області складено актовий запис № 11 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а. с. 82).

Із будинкової книги вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 з 21 листопада 2001 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а. с. 83-85).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так, судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відтак, суд відхиляє посилання представника відповідача адвоката Решетаря В.В. про те, що позивачка не є належним позивачем та не має право на звернення до суду із позовною вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, оскільки за нею не зареєстровано право власності на вказаний будинок.

За правилами ч. 7 ст. 81 ЦПК України, судом досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення № 307/2584/24 (провадження № 3/307/1143/24) про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 з якої встановлено наступне.

Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 липня 2024 року ОСОБА_2 24 травня 2024 року о 21 год. по вул. Партизанській, 13 у м. Тячів Закарпатської області, керуючи транспортним засобом марки Фольксваген «PASSAT», номерний знак НОМЕР_3 , порушив вимоги п. п. 12.1 та 2.3 Правил дорожнього руху, а саме, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з парканом металевою огорожею, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та майнові збитки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД за № 659082 від 20.06.2024 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , копією протоколу про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення, світлинами з місця події та його особистими поясненнями під час розгляду справи. З вчинення даного адміністаритвного правопорушення на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у розмірі 850 грн. Вказана постанова набрала законної сили 15 липня 2024 року (а. с. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, ОСОБА_2 відповідає за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, котрий на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом і яка завдана з його, відповідача, вини.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності, несе позивач.

На підтвердження розміру збитків, завданих позивачці пошкодженням паркана, нею подано звіт про проведення технічного обстеження оцінки збитків пошкодженої огорожі, проведеного спеціалістом ФОП ОСОБА_4 02 серпня 2024 року за замовленням позивачки ОСОБА_1 відповідно до якого здійснено оцінку з метою визначення вартості відновлення огорожі та оздоблення будинку по АДРЕСА_1 та встановлено, що оціночна вартість таких складає 34 700 грн. Строк його дії 6 місяців. (а .с. 7-23).

Також із накладних, долучених позивачкою вбачається, що на відновлення паркана нею 31 жовтня 2024 року оплачено готівкою 7657 грн. за придбання арматури, профілю, труби, оплату послуг транспорту та цементу; згідно товарного чеку від 02 листопада 2024 року оплачено 3 230,00 грн., а також згідно квитанцій до платіжної інструкції 31 жовтня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 11 700,00 грн.; 31 жовтня 2024 року здійснено оплату у розмірі 5000,00 грн. та згідно товарного чеку «Все для дому» проведено оплату на суму 330 грн. (а. с. 52-55).

Що стосується посилання представника відповідача про те, що долучений Звіт є неналежним доказом слід зазначити наступне.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Надаючи оцінку вказаному доказу, суд виходить з такого.

У ч. ч. 1, 2, 3, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 1, 2 , 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з п.1, п.2) ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду.

Судом встановлено, що позивачка довела протиправність дій відповідача, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також розмір завданої шкоди, та на виконання свого процесуального обов`язку надала докази на підтвердження завданої їй майнової шкоди.

Відповідач та його представник у свою чергу жодних належних та допутимих доказів на спростування поданого позивачкою звіту не надали, а висловлені заперечення в частині заявленого позову нічим об`єктивно не підтверджується.

Також жодних клопотань про призначення судової експертизи під час розгляду справи не заявляли.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими та доведеними заявлені вимоги позивачки ОСОБА_1 про відшкодування відповідачем завданої їй майнової шкоди в розмірі 34 000,00 грн., тобто в межах заявлених нею вимог.

Що стосується посилання представника відповідача про відсутність підстав для стягнення у користь позивачки моральної шкоди, слід зазначити те, що такої вимоги позивачка не заявляла.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) підв`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їхнім місцем знаходження, забезпечення доказів;

4) пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За надання послуг з незалежної оцінки майна за договором про надання послуг з проведеної інвентаризації на об`єкти від 01 серпня 2024 року позивачкою сплачено 3000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 02 серпня 2024 року, а відтак вказані грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки (а. с. 24).

Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджено документально.

Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із матеріалів справи відомо, що представництво інтересів позивачки здійснював адвокат Кошілко М.М., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 18 липня 2024 року, ордером, виданим 21 серпня 2024 року та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

При зверненні до суду з позовом позивачкою заявлено суму витрат надання правової допомоги у розмірі 6000 грн., на підтвердження чого долучено прибутковий касовий ордером № 23 від 21 серпня 2024 року, яку просила стягнути з відповідача.

Проте, в порушення вимог ст. 137, 141 ЦПК України, суду не надано жодних доказів на підтвердження виду, обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 293 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі) грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24 травня 2024 року; 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. за надані послуги оцінки збитків пошкодженої огорожі, а всього 37 000 (тридцять сім тисяч) та 3028,00 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Відмовити про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивачки: ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено 24 березня 2025 року

Суддя Л.Р.Сас