Справа № 569/1853/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судове засіданні представник відповідача не з`явився, однак 18 лютого 2025 року в системі «Електронний суд» подав до суду письмовий відзив на позовну заяву у якому, зокрема, зазначив, що Рівненська міська рада ознайомившись із доводами та підставами подання позовної заяви не заперечує щодо задоволення позовних вимог, при цьому, розгляд справи просять здійснити без участі представника Рівненської міської ради. Крім того, просять суд прийняти відзив по справі №569/1853/25 та врахувати при розгляді справи.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивачка по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 26 грудня 1966 року Будинком Щастя м.Ровно з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ровно Ровенської області. Батьками записані ОСОБА_4 , українець та ОСОБА_2 , росіянка.

З дослідженого в судовому засіданні Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № витягу №9, сформованого 22 січня 2025 року, витяг надано Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація актового запису про шлюб: актовий запис 27 квітня 2011 року за № 1, за реєстровано в реєстрі реєстратором Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, номер актового запису: 422; дата складання: 23 березня 1990 р.; орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Відомості про чоловіка: прізвище до реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 , прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 , власне ім`я по батькові: ОСОБА_6 , національність: українець. Відомості про дружину: прізвище до реєстрації шлюбу: ОСОБА_7 ; прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 , власне ім`я по батькові ОСОБА_8 , національність росіянка.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 24 липня 1997 року вбачається, що шлюб між громадянином ОСОБА_9 і громадянкою ОСОБА_10 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1995 року грудня місяця 28 числа зроблено запис за №1004. Прізвища після розірвання шлюбу: громадянки ОСОБА_5 . Місце реєстрації м.Рівне відділ реєстрації актів громадянського стану. Свідоцтво видано громадянці ОСОБА_10 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 20 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 одружились 20 травня 2005 року, про що зроблено запис за №485. Прізвища після одруження: чоловіка ОСОБА_12 , дружини ОСОБА_12 .

З дослідженого в судовому засіданні заповіту від 18 лютого 2008 року, посвідченого Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №487 вбачається, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті, зробила таке розпорядження: (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 , заповідає дочці ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивачки ОСОБА_2 померла.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 17 червня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 1253.

Як пояснила позивачка, після смерті матері, вона перебувала у стресовому стані, що також зумовлено повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та введенням з 24 лютого 2022 року режиму воєнного стану, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Внаслідок вказаних обставин, вона не усвідомлювала, що їй потрібно було звернутися до нотаріуса для подання заяви на спадкування, оскільки вважала, що власником спадкового майна, а саме частки квартири за адресою АДРЕСА_1 є вона, і лише в кінці грудня 2024 року, при зверненні до нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій, їй було роз`яснено про необхідність спадкування частки в квартирі, належала її матері. 27 грудня 2024 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для звернення до нотаріуса. Тому, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

З дослідженої в судовому засіданні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 грудня 2024 року винесеної приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу М.М. Філіповим вбачається наступне: «27 грудня 2024 року до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філіпова М.М. за адресою: 33013, м.Рівне, вул.Набережна, 28 звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_3 та є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Час відкриття спадщини згідно зі ст.1220 Цивільного кодексу України є день смерті особи. Тобто час відкриття спадщин після смерті ОСОБА_2 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Місце проживання особи встановлюється за місцем її перебування на обліку (реєстрації) або встановленням такого юридичного факту судовим рішенням. Якщо місце відкриття спадщини невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст.1221 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається яз часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України). Факт постійного проживання визначається за місцем реєстрації осіб або встановленням такого факту рішенням суду. Якщо спадкоємець протягом строку, вказаного в ст.1270 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважаться таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України).

В строки, передбачені законодавством для прийняття спадщини, ОСОБА_1 не було подано заяви про прийняття спадщини і факт постійного проживання з померлою ОСОБА_2 не підтверджено.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.47,49 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.1270, 1272, 1269 ЦК України, постановляю: відмовити ОСОБА_1 у заведені спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .».

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 26 вересня 2012 року, 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-85цс12, №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Верховний Суд вказує на те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 Верховний Суд чітко зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вищезазначене положення також викладене і у постанові третьої Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, зокрема: «…Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі N6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі N 145/148/20 (провадження N 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачкою з поважних причин було пропущено незначний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері; позивачка в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може; представник відповідача не заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, що підтвердив у поданому до суду письмовому відзиві на позов, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,354 ЦПК

України, ст.ст.1216,1217,1218,1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_6

Відповідач: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12А,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов