Справа № 148/348/25
Провадження №2/148/327/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області в справі №2-850/11 від 15.11.2011, яке набрало законної сили 28.11.2011, стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі по 300 (триста) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.10.2011 до повноліття дітей.

Представник позивача вказує, що на даний час змінився матеріальний стан позивача, оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, комунальні послуги, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Син ОСОБА_5 навчається у ВНЗ.

За таких обставин позивач вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів із 300 (триста) грн на кожну дитину щомісячно на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів визнає у повному обсязі, щодо задоволення позову в цій частині не заперечує. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідач зазначає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, є завищені, не співмірні із складністю справи та не доведені належними доказами. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокатом Кугутюком О.В. до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги, ордер, Додаток № 1 до договору та квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 20.01.2025. Згідно додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 20.01.2025, сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 5000 грн. та включає в себе ознайомлення з матеріалами справи, консультування та обговорення правової позиції у справі, підготовка та подання заяв по суті справи та доказів.

Для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи, обговорення правової позиції у справі, підготовка та подання позовної заяви не передбачають значного обсягу роботи та витрат, є неспівмірними зі складністю справи.

Представником позивача до позовної заяви навіть не долучено детальний опис робіт (надання послуг) та акт прийому-передачі виконаних робіт, що взагалі позбавляє можливості визначити об`єм та час виконаних ним робіт. Також, не вказано формування яких саме доказів здійснював адвокат, оскільки всі письмові докази, які були подані до позовної заяви адвокату передав позивач. Окрім того, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, відповідач визнав позов ще до початку розгляду справи, просить суд розглянути справу у його відсутності.

Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відсутністю у матеріалах справи детального опису робіт (надання послуг) та акту прийому-передачі виконаних робіт, тому відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката до 2000 грн.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про проведення судового засідання за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів визнає та просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно довідки головного спеціаліста відділу «Центру надання адміністративних послуг» Шпиківської селищної ради № 221 від 17.01.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувають на її утриманні (а.с. 5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 20.08.2008 Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 09.09.2010 виконавчим комітетом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.11.2011 з ОСОБА_2 стягується на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі по 300 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.10.2010 до повноліття дітей (а.с. 8).

Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.11.2011 постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі по 300 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.10.2010 до повноліття дітей.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Проте, як зазначає позивач, у неї змінився матеріальний стан, так як, збільшились витрати на утримання дітей, у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, комунальні послуги, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку, тому коштів, які сплачує відповідач на утримання дітей у розмірі по 300 грн на кожну дитину не вистачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Проте, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс14.

Вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми стягуваних аліментів, для забезпечення потреб дітей, оскільки на даний час, зросли ціни на продукти та одяг, комунальні послуги, підвищився прожитковий рівень на дитину відповідного віку, тому аліментів які стягуються з відповідача, на утримання дітей не вистачає.

Згідно положень ч. 3 ст. 181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом, визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів. Крім того, законне встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Тому, враховуючи визнання позову відповідачем в частині зміни способу стягнення аліментів та наведені обставини, при вирішенні питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначений рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.11.2011, у розмірі 300 грн на кожну дитину щомісячно та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня винесення судом рішення і до досягнення дітьми повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За п. 3 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Представник позивача просив понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача у розмірі 5000 грн.

Також, у відзиві відповідач просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки вважає їх завищеними, не співмірними із складністю справи та не доведеними належними доказами.

В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № Б/Н від 20.01.2024 (а.с. 9); ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , серії АВ № 1177990 від 04.02.2025 (а.с. 10); додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 20.01.2025, у якому вказано фіксовану суму гонорару у розмірі 5000 грн, за ознайомлення з матеріалами справи, консультування та обговорення правової позиції у справі, підготовку та подання заяв по суті справи та доказів (а.с. 11); квитанція до прибуткового касового ордера № б/н від 20.01.2025, у якій вказано, що ОСОБА_1 сплатила гонорар у розмірі 5000 грн (а.с. 12).

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини третьої та четвертої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язуються здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неменучими, а їхній розмір обгрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" від 23.01.2014).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі нею понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами, справедливості та верховенства прав, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таким чином, оцінивши співмірність витрат за складністю справи та обсяг виконаних робіт, суд прийшов до висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумність їхнього розміру відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу надану ОСОБА_1 у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , із 300 (триста) гривень на кожну дитину щомісячно на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня винесення судом рішення і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: