ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м.Суми

Справа №591/8128/21

Номер провадження 22-ц/816/456/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Турченка Сергія Петровича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бровка Руслана Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Бровком Русланом Миколайовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2024 року у складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадщину,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив усунути ОСОБА_3 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який доводився йому дідом. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина та він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_4 позивачу стало відомо про те, що 08 травня 2015 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яка також подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , як його дружина.

Вважає, що відповідач має бути усунута від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки обставини, за яких сталася смерть останнього, у сукупності з іншими подіями, які передували його смерті, дають підстави вважати, що до смерті ОСОБА_4 безпосередньо причетна відповідачка, у зв`язку з чим сестра померлого ОСОБА_4 ОСОБА_5 подавала заяву про вчинення злочину до Сумського ВП (м. Суми) ГУНП у Сумській області. За цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію № 40000200 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, тобто ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Кримінальне провадження за вказаним фактом було закрито. Наголошує на тому, що під час досудового слідства було з`ясовано, що відповідачка протягом трьох днів не викликала до свого чоловіка ОСОБА_4 , який отримав інфаркт головного мозку та у зв`язку з цим опинився в безпорадному стані, швидку допомогу, що і призвело до смерті ОСОБА_4 через сім днів після госпіталізації. Відповідачка, як дружина ОСОБА_4 , мала турбуватися про здоров`я ОСОБА_4 . Вона була зобов`язана відразу після виявлення хвороби, яка мала очевидно виражені ознаки, оскільки ОСОБА_4 паралізувало, викликати йому швидку допомогу, проте, не здійснила цього. Такі дії відповідачки, на думку позивача, носять умисний характер та були заздалегідь сплановані. Позивач звертав увагу на те, що у висновку судово-медичної експертизи при відповіді на питання № 4 «Чи можливо уникнути смерті ОСОБА_4 при своєчасному наданні медичної допомоги, а саме, госпіталізації?» , експертами зазначено: «При інфаркті головного мозку процес розвивається доволі швидко, оскільки нервова тканина дуже чутлива до нестачі постачання її кров`ю, киснем та іншими необхідними речовинами, відповідно, чим скоріше буде розпочато лікування в умовах стаціонару, тим більш шансів на успішний перебіг захворювання. Безумовно, звернення за допомогою на другий день після початку захворювання, вплинуло на його перебіг». У висновку встановлено, що різка форма захворювання, яка має очевидно виражені ознаки, почалася 20 жовтня 2015 року, в той час як швидку до хворого було викликано лише 22 жовтня 2021 року, тобто мало місце пізня госпіталізація хворого (абц. 3 стор. 3 висновку посилання на допит лікаря невропатолога ОСОБА_6 ) . Крім того, за словами самого ОСОБА_4 , він почувався погано ще за вісім днів до госпіталізації (абц. 3 стор. 4 висновку).

Позивач вважає, що факт залишення ОСОБА_4 без допомоги та невжиття відповідачкою жодних заходів до спроб його порятунку шляхом виклику швидкої допомоги, тобто одним телефонним дзвінком, є підставою для усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (вхідний № 37918 від 10.11.2021 року).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2023 року залучено до участі у цій справі правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 від права на спадщину законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа номер у спадковому реєстрі 58191638, номер у нотаріуса 376/2015) .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 а судовий збір в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Бровка Р.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, визнаючи встановленим факт ухилення ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, не взяв до уваги те, що остання не є медичним працівником та не могла відразу визначити хворобу свого чоловіка, симптоми якої проявляються не відразу. Вказує на відсутність доказів, що інфаркт головного мозку трапився у ОСОБА_4 саме 20 жовтня 2015 року, а не 21 жовтня 2015 року.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції стосовно пізньої госпіталізації хворого ОСОБА_4 , яка вплинула на перебіг хвороби, і як наслідок призвела до смерті ОСОБА_4 не відповідають обставинам справи, зокрема, висновку судово-медичної експертизи №35/2017 від 25 вересня 2017 року.

Звертає увагу на те, що допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали з ОСОБА_3 неприязні відносини, а тому до їх показань слід віднестися критично. Про обставини виклику швидкої допомоги ОСОБА_4 свідки знають зі слів ОСОБА_5 .

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_4 , з огляду на відсутність кровного зв`язку між ними, а тому прийняття спадщини ОСОБА_3 , яка залишилася після ОСОБА_4 не порушує права на та інтереси позивача.

Як на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, заявник апеляційної скарги посилається на те, що позивачем були змінені підстави позову після початку слухання справи по суті, а також прийняття судом доказів не у визначені ст. 83 ЦПК України строки.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Турченком С.П. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та його представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т.1, а.с. 4), після його смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 8). Заповіту за життя ОСОБА_4 складено не було.

11 листопада 2015 року Третьою Сумською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відповідно до якої із заявами про прийняття спадщини зверталися дружина померлого ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який зазначив себе онуком померлого (т.1, а.с. 1223-130).

Згідно висновку експерта №35/2017, складеного 12 червня 2017 року на підставі наданих матеріалів кримінального провадження №0000200 (протоколів допитів), даних медичної документації (медичної карти амбулаторного хворого КУ ЦНМСД №3, медичної карти стаціонарного хворого №8322 КУ СМКЛ №1, протоколу патолого-анатомічного дослідження №354), відповідаючи на задані запитання, комісія дійшла до висновку: смерть ОСОБА_4 , 1938 року народження настала в наслідок інфаркту головного мозку в лівій гемісфері на фоні атеросклерозу судин головного мозку, який ускладнився набряком головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті; у ОСОБА_4 розвиток інфаркту головного мозку зумовлений наявністю хронічної патології судин головного мозку церебральним атеросклерозом та артеріальною гіпертонією. Захворювання мало прогресуючий важкий перебіг; на виникнення інфаркту мозку та його перебіг мали вплив церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертензія, цукровий діабет та ішемічна хвороба серця; при інфаркту головного мозку процес розвивається доволі швидко, оскільки нервова тканина дуже чутлива до нестачі постачання її кров`ю, киснем та іншими необхідними речовинами, відповідно, чим скоріше буде розпочате лікування в умовах стаціонару, тим більше шансів на сприятливий перебіг захворювання. Безумовно, звернення за медичною допомогою на другий день після початку захворювання, вплинуло на його перебіг. Однак, з урахуванням вираженої супутньої патології у хворого церебрального атеросклерозу, артеріальної гіпертензії, цукрового діабету, ішемічної хвороби серця, категорично вказати про можливість уникнути смерті ОСОБА_4 при своєчасному наданні медичної допомоги в умовах стаціонару, неможливо (т.1, а.с. 11-16).

28 грудня 2015 року адвокат Турченко С.П. в інтересах ОСОБА_5 подав до прокуратури м. Суми заяву про відкриття кримінального провадження та проведення перевірки, в якій просив відкрити кримінальне провадження за фактом смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та провести перевірку щодо можливої причетності ОСОБА_3 до спричинення смерті ОСОБА_4 з корисливих мотивів (т.1, а.с. 9). 14 січня 2016 року за вказаною заявою внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №0000200 (т.1, а.с. 10). Провадження у даному кримінальному провадженні було закрито.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року у справі №591/1860/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шлюбу недійсним, з підстав його фіктивності (т.1, а.с. 132-133, 134-135).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2018 року, яке постановою Сумського апеляційного суду від 13 вересня 2018 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Ковпаківського районного у м. Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про скасування (анулювання) актового запису про шлюбу (т.1, а.с. 142-145, 146-148).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (т.1, а.с. 224). За життя ОСОБА_5 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: на належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 призначила спадкоємцем ОСОБА_9 , а на все інше її майно, що буде належати їй на праві власності на день смерті призначила спадкоємцем ОСОБА_1 (т.1, а.с. 222).

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 (т.1, а.с. 225).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (т.1. а.с. 92). Із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 звернувся її онук ОСОБА_2 (т.1, а.с. 90).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених судом обставин, наявний факт перебування ОСОБА_4 у тяжкому стані внаслідок хвороби, обов`язок його дружини ОСОБА_3 піклуватися про свого чоловіка, факт обізнаності ОСОБА_3 про перебування її чоловіка у тяжкому стані внаслідок хвороби, яка мала очевидні зовнішньо виражені ознаки, наявність об`єктивної можливості у ОСОБА_3 вжити заходів до надання ОСОБА_4 допомоги негайно викликати швидку медичну допомогу після виявлення ознак захворювання чи звернутися за допомогою у виклику швидкої медичної допомоги до інших осіб. Проте, ОСОБА_3 відповідних дій вжито не було, тобто має місце винна поведінка ОСОБА_3 , яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконати, але не вчинила таких дій, тобто допустила бездіяльність, що є підставою для застосування судом до спірних відносин ч. 5 ст. 1224 ЦК України та усунення ОСОБА_3 від права на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають зібраним у справі доказам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 (провадження № 61-7573св21).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 були дружина померлого ОСОБА_3 , яка відноситься до спадкоємців за законом першої черги та сестра ОСОБА_5 , яка відноситься до спадкоємців за законом другої черги.

Позивач ОСОБА_1 також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зазначивши , що померлий доводився йому дідом. В той же час, в суді апеляційної інстанції останній пояснив, що він не є рідним онуком померлого, оскільки його рідна бабуся була рідною сестрою першої дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому він не є спадкоємцем ОСОБА_4 а ні за законом а ні за заповітом.

В той же час, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто, усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , впливає на право ОСОБА_1 на отримання спадкового майна після ОСОБА_5 , яка за життя, в установлений законом строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

На переконання колегії суддів, прийняття судом першої інстанції, після початку слухання справи по суті, доказів прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_5 , не є істотним порушенням норм процесуального права, а відтак і не підлягає скасування судового рішення з цих підстав.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про доведеність факту ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю, так як вони не ґрунтуються на доказах.

Дослідивши висновок експерта №35/2017, в якому викладено зміст наданих експертам матеріалів кримінального провадження №000200, колегією суддів вставлено, що під час проведеного досудового провадження в рамках вказаного кримінального провадження були допитані завідувач неврологічного відділення КУ СМКЛ №1 ОСОБА_11 , ургентний лікар невропатолог КУ СМКЛ №1 Левкович Т.М., лікар невропатолог неврологічного відділення КУ СМКЛ №1 ОСОБА_6 дільничний терапевт КУ ЦПМСД №3 ОСОБА_12 , та сусід родини ОСОБА_13 .

Так, допитана як свідок дільничний терапевт ОСОБА_12 повідомила, що 22 жовтня 2015 року вона перебувала на чергуванні і отримала виклик до хворого ОСОБА_4 , при прибутті на виклик у помешканні перебували дві жінки, хворий ОСОБА_4 вийшов до неї з іншої кімнати він рухався самостійно, під час спілкування малося порушення мови. Після огляду хворого нею був встановлений попередній діагноз інфаркт головного мозку, від стаціонарного лікування ОСОБА_4 спочатку відмовлявся, проте після вмовлянь той погодився.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що хворий ОСОБА_4 ним був прийнятий 22 жовтня 2015 року о 14 год. 10 хв. у супроводі дружини, хворий надавав скарги на порушення мови, слабкість у правих кінцівках, порушення ходи, зі слів дружини стан погіршився 21 жовтня 2015 року, викликали сімейного лікаря, яка направила хворого на госпіталізацію.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що здоров`я ОСОБА_4 погіршилося влітку 2015 року, підвищилася втома та сонливість. 21 жовтня вдень він з дружиною розмовляв з ОСОБА_4 на городі, коли ввечері зателефонував до нього, то його мова була повільною.

Крім того, відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №8322, ОСОБА_4 направлений КЗ ЦПСМД №3 за терміновими показаннями через 19 годин після початку захворюваннями.

Тобто, наявними в матеріалах кримінального провадження протоколами допитів свідків підтверджується, що початок захворювання ОСОБА_4 інфаркт головного мозку, що стало причиною його смерті, є 21 жовтня 2015 року, а не 20 жовтня 2015 року як помилково вказав суд першої інстанції. Про погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_5 вранці 22 жовтня 2015 року. Крім того, на час прибуття дільничного лікаря за викликом, ОСОБА_4 самостійно ходив, від госпіталізації він відмовлявся.

ОСОБА_3 не була медичним працівником та не могла правильно оцінити стан здоров`я ОСОБА_4 , з часу погіршення його самопочуття 21 жовтня 2015 року.

Висновки суду першої інстанції про перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані на момент виклику лікаря 22 жовтня 2015 року та свідомого ухилення ОСОБА_3 від надання йому допомоги, ґрунтуються виключно на поясненнях сторони позивача та показаннях свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які не були безпосередніми очевидцями протікання хвороби ОСОБА_4 , а також обставин його госпіталізації.

Отже, за результатами апеляційного перегляду рішення суду, колегією суддів не встановлено факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю при можливості її надання, винної поведінки останньої (зокрема, відмови від надання допомоги чоловіку), а також перебування спадкодавця у безпорадньому стані та його постійну потребу у такій допомозі саме від відповідача, які входять до сукупності обставин передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

З урахуванням викладеного, на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 1089 грн 60 коп. судового збору, сплаченого ним за апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Бровком Русланом Миколайовичем, задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сумська міська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадщину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1089 гривень 60 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 березня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов