ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року в цивільній справі номер 202/16464/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору та стягнення переплати,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 18.04.2018 року, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

26.07.2022 року відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту від 26.07.2022 року, якими визначено істотні умови кредитного договору, зокрема щодо нарахування відсотків та їх стягнення, отримав картку типу преміальна картка Platinum (кредитний ліміт до 100000,00 грн).

Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків за користування кредитом. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 17.07.2023 року становить суму у розмірі 116461,45 грн, з яких 116461,45 грн заборгованість за тілом кредиту; 10049,67 грн заборгованість за відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2018 року станом на 17 липня 2023 року у розмірі 116461,45 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

У жовтні 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору та стягнення переплати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з и?ого боку умови договору, оформлені на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18 квітня 2018 року та Умов та Правил надання банківських послуг, а також Паспорта споживчого кредиту від 26.07.2022 року, були виконані в повному обсязі. Тому вважає, що договір є припиненим.

Звертає увагу, що згідно з розрахунком заборгованості за договором, доданим до первісного позову, банк намагається стягнути з нього заборгованість за період з 02.08.2019 року. Позивачем надано виписку по рахунку за період з 03.02.2017 року по 20.07.2023 року, з якої вбачається, що в цей період він періодично користувався кредитними коштами, але постійно кредит погашав.

Станом на 06.10.2019 року на картці обліковувалися його власні кошти - 1926,50 грн.

Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 22.12.2018 року по 19.10.2023 року банком було списано 128423,08 грн.

З урахуванням дати, з якої почалася обліковуватися заборгованість, - 06.10.2019 року та сум списань: 128423,08 2138,43 3087,64 1,24 -1022,32 1,45 2837,33 0,37 2973,07 3234,38 3097,74 2799,13 2974,47 = 104255,51 грн.

Отже незаконне списання з картки (переплата за кредитом) складає 4255,51 грн.

ОСОБА_1 вважає, що він як позичальник належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, тому таке зобов`язання припинилося на підставі статті 599 ЦК Украі?ни.

Логінов О.Ю., з урахуванням уточненого розрахунку, просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту, оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18 квітня 2018 року та Умов та Правил надання банківських послуг, а також Паспорта споживчого кредиту від 26.07.2022 року, укладении? між ним і АТ КБ «ПриватБанк», припиненим у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь переплату в розмірі 4255, 51 грн, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1717,76 грн, витрат на професіи?ну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн та гонорару успіху в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору та стягнення переплати - задоволено частково.

Визнано договір про надання споживчого кредиту, оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18 квітня 2018 року та Умов та Правил надання банківських послуг, а також паспорта споживчого кредиту від 26.07.2022 року, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язання.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 4255,51 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1717,76 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

У відшкодуванні ОСОБА_1 інших витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2024 року в цивільній справі №202/16464/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним - відсутні.

Враховуючи положення чинного законодавства, якими передбачено право банку нараховувати відсотки за обліковою ставкою НБУ не можна говорити, що сума витрат є меншою, ніж загальних надходжень, оскільки ні відповідач, ні сам суд не навели розрахунку заборгованості із врахуванням відсотків нарахованих за обліковою ставкою НБУ.

Указуючи про переплату по кредиту, суд фактично позбавляє позивача здійснити розрахунок

розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ та звернутися до суду із позовом щодо стягнення тіла кредиту та відсотків нарахованих у відповідності до ст. 1048 ЦК України. В даному випадку, суд міг відмовити у стягненні відсотків, оскільки не узгоджено розмір відсоткової ставки, але підстав говорити, що борг за кредитом погашено у суду не було, даний висновок ґрунтується на припущеннях та є передчасним.

Суд не з`ясував скільки кредитних коштів відповідач використав, а скільки сплатив на погашення боргу, а тому говорити про те, що розмір відсотків перевищує борг за тілом кредиту та заборгованість начебто відсутня невірно.

Відповідач в 2018 році користувався як власними коштами, так і частково кредитними, але відсотки за користування кредитними коштами не нараховувалися, оскільки заборгованість погашалася в межах пільгового періоду.

За період з 03.08.2019 року по 17.07.2023 року відповідачем було використано кредитних коштів в розмірі 427985,81 грн., а погашено всього 415779,87 грн. Тобто, фактично використано кредитних коштів, без врахування відсотків, які були нараховані 12205,94 грн. При цьому, з 10.01.2022 року було використано кредитні кошти в розмірі 10034,56 грн, а враховуючи, що з цієї дати погоджено відсоткову ставку, то відповідно на вказану суму банк має право нараховувати відсотки за погодженою ставкою.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно переплати, адже не встановив всіх фактичних обставин справи.

Стосовно розміру витрат на правничу допомогу зазначає, що дана справа є нескладною. Є усталена судова практика по даній категорії справ, з рішенням судів можна ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому на думку банку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн є суттєво завищеними.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Донець С.О. апеляційну скаргу позивача не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 21, 22, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 18 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 42, том 1).

Відповідно до цієї заяви відповідачу були видані наступні кредитні картки типу «MasterCard Platinum»: 03.02.2017 року - строком дії до 12/18, 22.12.2018 року - строком дії до 12/19, 05.12.2019 року строком дії до 12/22 (а.с. 41, том 1).

Згідно з довідкою банку 02.08.2019 року відповідачу був установлений кредитний ліміт у сумі 100000,00 грн. 04.08.2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 40, том 1).

Відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично користувався кредитними коштами до 26.02.2022 року (а.с. 13-39, том 1).

З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором убачається, що станом на 17.07.2023 року банк нарахував відповідачу заборгованість у загальному розмірі 116461,45 грн, з яких: 106411,78 грн - заборгованість за кредитом та 10049,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-12, том 1).

До матеріалів справи долучено Умови та правил надання банківських послуг, витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, а також заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які були підписані відповідачем з використанням ОТП-паролю 26.07.2022 року (а.с. 43-55, 56-59зв, том 1).

Також до відзиву на зустрічну позовну заяву банк, окрім заяви відповідача від 26.07.2022 року, долучив анкету-опитувальник від 10.01.2022 року, підписану ОСОБА_1 , яка містить угоду про використання простого електронного підпису, а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.01.2022 року, підписану стилусом (а.с. 179-190, том 1).

ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката Донця С.О., яка полягає в аналізі фактичних обставин справи, формуванні доказів, наданні юридичних консультацій, аналізі судової практики, складанні, оформленні і надсиланні (поданні) відзиву на позов та зустрічного позову, в сумі 20000 грн, що підтверджується копією акта приймання-передачі послуг (виконаних робіт) від 26.10.2023 року, копією рахунку-фактури, копією квитанції про оплату (а.с. 124, 125, 126, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог первинного позову, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в певному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені

однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У частині 2 статті 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд звертає увагу, що в переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом встановлено, що 18 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до цієї заяви відповідачу видані наступні кредитні картки типу «MasterCard Platinum»: 03.02.2017 року - строком дії до 12/18, 22.12.2018 року - строком дії до 12/19, 05.12.2019 року строком дії до 12/22.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк, крім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.04.2018 року, послався на Умови та правил надання банківських послуг, витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, а також заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту, які були підписані відповідачем з використанням ОТП-паролю 26.07.2022 року.

До вдзиву на зустрічну позовну заяву банк, окрім заяви відповідача від 26.07.2022 року, долучив анкету-опитувальник від 10.01.2022 року, підписану ОСОБА_1 , яка містить угоду про використання простого електронного підпису, а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.01.2022 року, підписану стилусом.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка була підписана ОСОБА_1 18 квітня 2018 року, процентна ставка за користування кредитом не визначена.

Тобто, у цій заяві відсутні умови договору про розмір відсотків, що сплачуються позичальником за користування кредитом.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, банк на обґрунтування своїх вимог посилається, зокрема, на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, які розміщені на його сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини договору.

Однак матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що саме з цими умовами, правилами та тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, в тому числі у частині відсоткової ставки за користування кредитом.

У даному випадку долучені позивачем до його позову Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг із тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Тому до спірних правовідносин неможливо застосувати умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заявах відповідача домовленості сторін про розмір процентів, надані банком Умови та правила надання банківських послуг і тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки сторонами не дотримані вимоги статті 207 ЦК України

Згідно з довідкою банку 02.08.2019 року відповідачу встановлений кредитний ліміт у сумі 100000,00 грн. 04.08.2022 року кредитування відповідача було припинено, а кредитний ліміт склав 0,00 грн.

З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 17.07.2023 року банк нарахував відповідачу заборгованість у загальному розмірі 116461,45 грн, з яких: 106411,78 грн - заборгованість за кредитом та 10049,67 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

З виписки по банківському рахунку, відкритий відповідачу відповідно до його заяви, вбачається, що фактично відповідач користувався кредитними коштами до 26.02.2022 року. Станом на 02.08.2019 року відповідач не мав кредитної заборгованості перед банком, що узгоджується з розрахунком заборгованості, складеному позивачем.

Відповідачем на погашення кредиту періодично вносилися грошові кошти шляхом поповнення карткового рахунку, з якого банком, у свою чергу, списано 104255,51 грн на погашення відсотків, розмір яких не було узгоджено сторонами.

Отже, утримавши з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 104255,51 грн, банк фактично отримав належне виконання відповідачем свого зобов`язання в частині повернення суму кредиту, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача за кредитним договором припинилися.

Після припинення надання банком відповідачу кредиту, який з 04.08.2022 року склав 0,00 грн, кредитний договір, строк дії якого становив до грудня 2022 року (згідно зі строком дії банківської платіжної картки -12/22) та за яким банк отримав виконання обов`язку боржником, припинив свою дію.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що законних підстав для нарахування та списання з відповідача процентів за користування кредитом у позивача не було.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про необґрунтованість вимог первісного позову про стягнення заборгованості за кредитом та обґрунтованості зустрічних позовних вимог, оскільки заборгованість, нарахована банком станом 17.07.2023 року в розмірі 116461,45 грн утворилася за рахунок списання банком, у тому числі поза межами строку дії кредитного договору, процентів за користування кредитом, розмір яких не був погоджений сторонами в установленому порядку, окрім того, враховуючи неправомірне списання коштів у сумі 104255,51 грн та розмір кредитного ліміту у 100000,00 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення кредитного договору та переплату ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 4255,51 грн, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо доводу апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції положень заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.01.2022 року, а також заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Паспорта споживчого кредиту, які були підписані відповідачем з використанням ОТП-пароля 26.07.2022 року, у яких визначено відсоткову ставку за користування кредитним лімітом, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ці документи не можуть вважатися належним доказом погодження сторонами відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки їх підписання мало місце в 2022 році, при тому що відповідач фактично користувався кредитним лімітом до 26.02.2022 року, що підтверджується випискою по рахунку, а з 04.08.2022 року кредитування взагалі припинено, так як кредитний ліміт склав 0,00 грн, що підтверджується відповідною довідкою, наданою самим же позивачем. Само ж по собі надання банком відповідачу 26.07.2022 року інформації про умови кредитування жодним чином не свідчить, що на цих умовах відповідачу надавався кредит у 2019 році.

Розглядаючи довід апеляційної скарги стосовно завищеного розміру витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката Донця С.О., яка полягає в аналізі фактичних обставин справи, формуванні доказів, наданні юридичних консультацій, аналізі судової практики, складанні, оформленні і надсиланні (поданні) відзиву на позов та зустрічного позову, в сумі 20000 грн, що підтверджується копією акта приймання-передачі послуг (виконаних робіт) від 26.10.2023 року, копією рахунку-фактури, копією квитанції про оплату.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, заявлене у зустрічному позові, є обґрунтованим, тому з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь має стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати АТ КБ «ПриватБанк» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2025 року.

Судді: