Справа № 525/843/24
Провадження № 2/525/28/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судових засідань Хоменка М.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Сидоренка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Миргородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,

у с т а н о в и в:

27 червня 2024 року на адресу суду надійшла позовна заява Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Миргородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 12.07.2023 Великобагачанським районним судом Полтавської області у справі №525/456/23 за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Великобагачанська селищна рада, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем винесено рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовлено. 19.12.2023 постановою Полтавського апеляційного суду в справі №525/456/23 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сидоренка Ю.В. задоволено, постановлено нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 задоволено. 17.04.2024 Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду винесено постанову у справі №525/456/23, якою касаційну скаргу Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області задоволено, постанову Полтавського апеляційного суду від 19.12.2023 скасовано, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.07.2023 залишено в силі.

21.06.2024 Великобагачанською селищною радою Миргородського району Полтавської області отримано інформаційну довідку №383841277, з якої встановлено, що ОСОБА_2 отримавши постанову Полтавського апеляційного суду в справі №525/456/23, якою задоволено її заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, звернулася до державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. 02.02.2024 Миргородською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину №1-40. Позивач зазначає, що свідоцтво про право на спадщину №1-40 видане Миргородською державною нотаріальною конторою 02.02.2024 ОСОБА_2 є недійсним, оскільки отримане особою, яка не має права на спадкування всіх прав і обов`язків після померлої ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Миргородською державною нотаріальною конторою, за №1-40 від 02.02.2024 на ім`я ОСОБА_2 з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

01.07.2024 судом задоволено клопотання позивача, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв.м, житловою 20,3 кв.м, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Миргородською державною нотаріальною конторою Полтавської області 02.02.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, до набрання законної сили рішенням суду в цивільній справі №525/843/24 за позовом Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Миргородська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності. (а.с. 28-29).

02.07.2024 судом відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання було призначено на 23.08.2024, відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору направлено копію позову з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов та письмових пояснень (а.с. 32).

01.10.2024 судом були витребувані додаткові докази у справі (а.с. 70). 22.10.2024 на адресу суду надійшли витребувані докази (а.с. 94-95).

13.01.2025 судом було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. 153).

У судовому засіданні представник позивача Бут Д.В. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Сидоренко Ю.В. у судовому засіданні заявлених позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Вважав, що позивачем не доведено порушення його прав, оскільки спірне майно не належить Великобагачанській селищній раді Полтавської області, а спосіб захисту є неефективним.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Миргородської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшов лист, про розгляд справи без участі її представника.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №525/456/23 від 17.04.2024 задоволено касаційну скаргу Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області. Постанову Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року скасовано, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 липня 2023 залишено в силі (а.с. 9-14).

Фактичні обставини установлені судом та які не потребують доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Великобагачанської селищної ради від 26.11.1997 на підставі розпорядження Великобагачанської селищної Ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 23.09.1997 за №12. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 07.02.2006 державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області Бутенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №228, яким належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, повністю заповідала племінниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини після померлої тітки ОСОБА_4 . Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.07.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_5 про встановлення факту її постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_4 з березня 2026 року до часу відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовлено. Рішення набрало законної сили.

02.02.2024 державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-40, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Відповідно до інформаційної довідки №383841277 від 21.06.2024 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 02.02.2024 за ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Із матеріалів справи установлено, що свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 було видане нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 19.12.2023 у справі №525/456/23, яким було установлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю в період часу з березня 2016 року до моменту відкриття спадщини унаслідок смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанову Полтавського апеляційного суду від 19.12.2023 у справі №525/456/23 скасовано постановою Верховного суду від 17.04.2024, а рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.07.2023 про відмову у задоволенні позову залишено без змін.

Таким чином ОСОБА_2 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 №916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Щодо посилань представника відповідача на ті обставини, що Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області є неналежним позивачем у даній справі, оскільки її права не порушені, суд вважає за необхідне зазначити.

ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України визначають, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду).

Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набрання чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

Орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження для подальшого оформлення свого права власності на таке майно.

Проте позивач Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, оскільки на неї видане свідоцтво про право на спадщину та право власності на спадкове майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц.

Таким чином з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання що позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину підлягає до задоволення.

Позивачем також було заявлено вимогу про припинення реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості ( п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Із матеріалів справи установлено, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_2 була здійснена на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-40 виданого 02.02.2024 Миргородською державною нотаріальною конторою, таким чином скасування судом вказаного свідоцтва є підставою для припинення проведеної на його підставі реєстрації речових прав.

Права позивача у цій частині заявлених позовних вимог не порушені. Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Миргородською державною нотаріальною конторою 02 лютого 2024 року, зареєстроване в реєстрі за №1-40 на ім`я ОСОБА_2 .

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, , юридична адреса: вул. Шевченка. 73, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область;

представник позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

представник відповідача: адвокат Сидоренко Юрій Володимирович, РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2761, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.04.2019, адреса: АДРЕСА_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Миргородська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , юридична адреса: вул. Гоголя, 165, м. Миргород, Полтавська область.

Повне рішення суду складено 24.03.2025.

Суддя Я.В. Прасол