П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/519/22

Провадження № 22-ц/4815/234/25

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Лободзінський А.С.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) ухвалено:

14 листопада 2024 року у селищі Млинів Рівненської області

без фіксування судового засідання звукозаписувальним

технічним засобом

Повний текст рішення складено: 21 листопада 2024 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та припинення права спільної сумісної власності на частку у майні,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Обгрунтовуючи вимоги, позивачем вказувалося, що спірне нерухоме майно у розмірі частки на кожен об`єкт нерухомості набуте спільно сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано 23 листопада 2021 року.

Майно, право на яке є предметом спору, відповідно до сімейного законодавства є спільним майном подружжя, а при його поділі презюмується, що частки кожного співвласника є рівними.

Звертала увагу, що згоди з приводу поділу набутого за час шлюбу спільного майна вони не досягли. Тому просила здійнити поділ у судовому порядку, визнавши за нею право власності на частку від частки, тобто на частку кожного спірного об`єкта нерухомості.

У січні 2023 року ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні та припинення права спільної сумісної власності на частку нерухомості.

Мотивуючи позов, зазначалося, що відповідно до правовстановлюючих документів він є титульним власником частини нерухомого майна, яке зареєстровано на його ім`я. Стверджував, що три нежитлові будівлі ковбасного цеху та дві земельні ділянки придбано ним під час шлюбу з ОСОБА_1 та визнає, що на це майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Також позивач визнає, що частки кожного з подружжя у спільному майні є рівними.

Заявляючи вимоги, ОСОБА_2 зазначав про відсутність згоди щодо спільного володіння і користування між сторонами спільним нерухомим майном. При цьому зауважував, що поділ майна між ними у натурі неможливий з технічних причин, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 компенсацію вартості частини спірного майна, що становить частки від цілого, та припинити право спільної сумісної власності на спірні об`єкти нерухомості.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2023 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна і припинення права спільної сумісної власності.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , право власності:

1. на частку об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж1-1) загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 ;

2. на частку об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж2-1) загальною площею 356,4 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га. з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 ;

3. на частку об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га. з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 ;

4. на частку земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно№31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 ;

5. на частку земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Позов ОСОБА_2 задоволено.

1. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж1-1) загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 866 307, 50 гривень.

Після повної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки - вказаного нерухомого майна в сумі 866 307, 50 гривень визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж1-1) загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку вказаного об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж1-1) загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га. з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

2. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частки об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж2-1) загальною площею 356,4 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 368 206, 50 гривень.

Після повної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки - вказаного нерухомого майна в сумі 368 206, 50 гривень визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж2-1) загальною площею 356,4 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку вказаного об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж2-1) загальною площею 356,4 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

3. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки - об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 434 463, 25 гривень.

Після повної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки вказаного нерухомого майна в сумі 434 463, 25 гривень визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку вказаного об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

4. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки - частки об`єкта нерухомості земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 . у розмірі 2 340 гривень.

Після повної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості вказаного нерухомого майна в сумі 2 340 гривень визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно№31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку вказаного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

5. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки - об`єкта нерухомості земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 , в розмірі 229 320 гривень.

Після повної сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки - вказаного нерухомого майна в сумі 229 320 гривень визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на частку вказаного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 12 405 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 13 420 гривень.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення частково незаконним та необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати в частині стягнення з неї грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя і в частині припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні подружжя.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що її доходи складаються з пенсії за інвалідністю, заробітної плати у ТОВ "Данаспайс", де працює на 0, 5 ставки посадового окладу, та аліментів на двох малолітніх дітей, що стягуються з відповідача, однак він їх не сплачує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість у 95 000 гривень.

Отже, суд не дав належної оцінки її матеріального стану, який не дозволяв висновувати про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, а також можливості виконання оскаржуваного рішення.

Зауважувала, що вона не давала своєї згоди на стягнення з неї на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частки у спільному майні, а обидві сторони не заявляли про виділ часток майна у натурі. Тому вважає, що всупереч висновкам, висловленим у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №595/970/20, суд вийшов за межі доводів і вимог обох позовів, не додержавши правил диспозитивності цивільного судочинства.

На думку заявника, обраний ОСОБА_2 спосіб захисту права не відповідає обставинам справи і положенням закону, адже належною матеріально-правовою вимогою повинно було бути припинення режиму володіння в праві спільної сумісної власності на спірне майно.

Звертає увагу, що вона не заявляла вимог про припинення права ОСОБА_2 на частку у спільній власності, тоді як вимагала визначити частку у спільному майні подружжя з метою отримання визначеного права та зареєструвати право за собою, тобто у справі є наявними підстави для внесення коштів на депозитний рахунок.

Тому оскаржуване рішення в частині стягнення з неї грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя і в частині припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні подружжя підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання 25 березня 2025 року не з`явилися. Разом з тим про розгляд справи у попередньому судовому засіданні - 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 повідомлена належним чином, що засвідчено відміткою про отримання судової повістки 09 січня 2025 року у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Натомість поштовий конверт із судовою повісткою про виклик у судове засідання на 25 березня 2025 року їй вручено не було в зв`язку із відсутністю адресата за зазначеною адресою.

Між тим,Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", рішення від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України").

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментарна Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, неотримання судової повістки та відсутність дій, спрямованих на обізнаність із датою судового засідання, свідчить про нехтування ОСОБА_3 своїми процесуальними правами, що колегія суддів розцінює як об`єктивну можливість розгляду справи за її відсутності.

Щодо ОСОБА_2 , то судові повістки про виклик його у судове засідання двічі повернуто без вручення в зв`язку із закінченням терміну зберігання. При цьому працівник суду в телефонному режимі контактував із його представником у суді першої інстанції адвокатом Нестеруком Р.В., який повідомив, що ОСОБА_2 перебуває тривалий час за кордоном. З огляду на ці обставини 20 березня 2025 року Рівненським апеляційним судом зроблено оголошення на сайті "Судова влада України" про його виклик на 10 год. 15 хв. 25 березня 2025 року у судове засідання, що слід вважати належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі протягом часу з 06 листопада 2005 року по 23 листопада 2021 року.

Під час перебування у шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність таке майно:

- частки нежитлового приміщення, ковбасного цеху (літ Ж-1), загальною площею 165,9 м2 у АДРЕСА_2 ( а.с.6);

- частки нежитлового приміщення ковбасного цеху ( літ. Ж1-1), загальною площею 330,8 м2 у АДРЕСА_2 (а.с.7);

- частки нежитлового приміщення ковбасного цеху ( літ. Ж2-1), загальною площею 356,4,8 м2 у АДРЕСА_2 (а.с.8);

- частки земельної ділянки площею 0,0016 га з кадастровим номером: :04:011:0259 у АДРЕСА_2 ( а.с.9);

- частки земельної ділянки площею 0,1568 га з кадастровим номером: :04:011:0104 у АДРЕСА_2 ( а.с.10).

Земельні ділянки придбано на підставі двох договорів купівлі-продажу, а саме укладеного 10 липня 2018 року щодо частки ділянки площею 0, 1568 га по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Іванюк М.В. і зареєстрованого у реєстрі за №518, а також укладеного 24 травня 2019 року щодо частки ділянки площею 0, 0016 га по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Феськовою Н.П. і зареєстрованого в реєстрі за №385.

Нежитлові приміщення придбано відповідно до трьох договорів купівлі-продажу, а саме укладеного 10 липня 2018 року щодо частки ковбасного цеху площею 156, 8 м2 по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Іванюк М.В. і зареєстрованого в реєстрі за №518; укладеного 24 травня 2019 року щодо частки ковбасного цеху площею 356, 4 м2 по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Іванюк М.В. і зареєстрованого в реєстрі за №518; укладеного 10 липня 2018 року щодо частки ковбасного цеху площею 165, 9 м2 по АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Іванюк М.В. і зареєстрованого в реєстрі за №519.

Внаслідок укладення договорів купівлі-продажу титульне право на придбане майно зареєстровано за ОСОБА_2 .

Сторони визнали, що за своїм правовим режимом спірне майно є спільною сумісною власністю, набутою ними під час шлюбу.

Також з`ясовано, що спірне майно є неподільним, що встановлено висновком будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження №96/22 від 09 листопада 2022 року.

З цією обставиною погодилися і обидві сторони.

На а.с. 8-16, 182-186 т. 1 містяться висновки ТОВ "ВМБ-Нерухомість" та підприємця ОСОБА_4 від 28 квітня 2022 року і від 10 травня 2022 року про вартість спірного майна.

Цими висновками, які сторонами не заперечуються, встановлено, що вартість:

- нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж1-1), загальною площею 330,8 м2 становить 3 465 230 гривень, отже, частина - 866 307, 50 гривень;

- нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж2-1), загальною площею 356,4 м2 становить 1 472 826 гривень, вотже, частина - 368 206, 50 гривень;

- нежитлового приміщення ковбасного цеху (літ.Ж-1), загальною площею 165,9 м2 становить 1 737 853 гривень, отже, частина - 434 463, 25 гривень;

- земельної ділянки площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 - 917 280 гривень, отже, частина - 229 320 гривень;

- земельної ділянки площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 - 9 360 гривень, отже, частина - 2 340 гривень.

Вважаючи, що вона має право на від частки нерухомого майна, яке складає частку від усього придбаного майна у АДРЕСА_2 , і по АДРЕСА_2 , у червні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, виходячи із презумпції рівності часток сторін.

З тих самих міркувань у січні 2023 року ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_1 про поділ майна, стягнення грошової компенсації вартості частки у спірному майні та припинення права власності на частку у цьому майні.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обгрунтованості вимог обох позивачів, оскільки сторони не досягли взаємної згоди щодо поділу спільного сумісного майна, а тому його поділено у рівних ідеальних частках між ними з визнанням за ОСОБА_1 права на частку усіх спірних об`єктів нерухомості.

Щодо позову ОСОБА_2 , то ураховано, що позивач може обрати спосіб захисту права на спільне сумісне майно подружжя шляхом заявлення вимоги про одержання грошової компенсації за належну йому частку у майні. При цьому зауважено, що такий спосіб захисту не вимагає згоди відповідача на внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду.

Проте з такими висновками можна погодитися частково.

Згідно зі ст.ст. 60-61, 63, 68-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.ст. 183, 364, 368, 370 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Так, приписи частин четвертої та п`ятої ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої ст. 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Також вказувалося, що якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій ст. 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Зрештою, якби відповідач був згоден виплатити позивачеві компенсацію за частку останнього у праві спільної сумісної власності подружжя, а позивач погоджувався її прийняти замість належної йому частки, то для реалізації такої домовленості непотрібне внесення відповідачем коштів на депозитний рахунок суду. Він може виплатити ці кошти іншому співвласнику у позасудовому порядку.

Отже, ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити.

Натомість позов ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Так, задоволення вимоги про поділ майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за сторонами права власності на її частки за кожним саме собою свідчить і про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такі об`єкти, отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги і про припинення права спільної сумісної власності на спірне майно.

Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Тому заявлена ОСОБА_2 відповідна вимога про припинення права спільної сумісної власності з огляду на це задоволеною бути не може.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на на частину трьох спірних ковбасних цехів, а також на частину двох спірних земельних ділянок, то вони є обґрунтованими.

Так само колегія суддів погоджується і з похідними вимогами про стягнення грошової компенсації вартості частини спірного майна, тобто усього нерухомого майна, подружжя.

Разом з тим вказівки суду першої інстанції з посиланням на ч. 2 ст. 364 ЦК України про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного майна лише після повної сплати нею на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки, то відповідні вимоги з цього приводу не заявлялися, що свідчить про порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства і вихід за межі доводів та вимог позову (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З приводу доводів апеляційної скарги про неплатоспроможність ОСОБА_1 , то колегія суддів, вважаючи їх необгрунтованими, також ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), де зазначено, що платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про заперечення проти визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно повністю і стягнення компенсації вартості частки, адже у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказувала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Оскільки права і обов`язки, які були предметом перегляду Верховним Судом у постанові від 15 червня 2021 року у справі №595/970/20, відрізняються від спірних правововідносин своїми обставинами, правовою природою та характеристиками, тому висловлений у цій постанові висновок не є релевантним при вирішенні справи. Тому до застосування він не підлягає.

Не заслуговують на увагу й покликання автора апеляційної скарги про порушення норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Також хибними є і твердження про неправильне застосування норм матеріального права, адже вони спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Решта покликань заявника також на увагу не заслуговують.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність виснвоків суду обставинам спарви, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Поділити між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 майно таким чином.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення - ковбасного цеху (літ.Ж1-1) загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості нежитлового приміщення - ковбасного цеху (літ.Ж1-1), загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 866 307 (вісімсот шістдесят шість тисяч) гривень 50 копійок.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення - ковбасного цеху (літ.Ж2-1) загальною площею 356,4 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості нежитлового приміщення - ковбасного цеху (літ.Ж1-1), загальною площею 330,8 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 368 206 (триста шістдесят вісім тисяч двісті шість) гривень 50 копійок.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення - ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості нежитлового приміщення- ковбасного цеху (літ.Ж-1) загальною площею 165,9 м2, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним №238, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 434 463 (чотириста тридцять чотири тисячі чотириста шістедясят три) гривні 25 гривень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно№31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,0016 га з кадастровим номером :04:011:0259 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №31706641 від 24.05.2019, що знаходиться у АДРЕСА_2 , у розмірі 2 340 (дві тисячі триста сорок) гривень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини від ринкової вартості частки, тобто частини об`єкта нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,1568 га з кадастровим номером :04:011:0104 з реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно №26968959 від 10.07.2018, що знаходиться у АДРЕСА_2 , в розмірі 229 320 (двісті двадцять дев`ять тисяч триста двадцять) гривень.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Стягувач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено: 25.03.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків