Провадження № 2/127/6059/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІН-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "ФК "Пінг -Понг" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 33 970 гривень та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 16.10.2020 в особистому кабінеті на офіційному вебсайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі по тексту ТОВ «Мілоан»), відповідачем подано заявку на отримання кредиту № 100613216.

ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого ОСОБА_1 підтвердив прийняття умов кредитного договору № 100613216 від 16.10.2020, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному вебсайті. Таким чином, відповідач уклав кредитний договір № 100613216 від 16.10.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховано кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 7900 гривень.

15.01.2021 року згідно з умовами договору факторингу №01Т відступлено право вимоги за Кредитним договором № 100613216 від 16.10.2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», яке, відповідно, набуло права вимоги до відповідача.

В свою чергу, 24.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, він набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100613216 від 16.10.2020.

Згідно з договором факторингу, сума боргу перед новим кредитором становить 33 970 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7900 гривень; заборгованість за відсотками 26070 гривень. В зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

17.02.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні заявлених до нього позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а саме позивачем не додано до матеріалів справи жодного доказу, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем, його було ознайомлено з істотними умовами договору, що відповідач здійснив укладення цього договору шляхом використання одноразового пароля, і взагалі відсутні підтвердження такого підписання одноразовим електронним підписом. Вказує, що він вперше ознайомився із договором №100613216, отримавши копію позовної заяви. Також звертає увагу, що твердження позивача не відповідають дійсності про перерахування коштів на рахунок відповідача і належні докази відсутні. Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем не доведено, що при підписанні вказаного договору мною було погоджено умови надання всіх послуг, зокрема, предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність, а так те, що я отримав кредитні кошти від ТОВ "МІЛОАН".

Відповідач із тим, що згідно зазначеної вище позовної заяви 24.01.2022 між ТОВ "Діджи Фінанс", , який згідно Договору відступлення прав вимоги№01Т від 15.01.2021, набув статусу нового кредитора, та ТОВ "ПІНГ-ПОНГ" - позивачем було укладено договір факторингу № 1/15, позивач нібито набув права вимоги за вказаними вище договорами, він дізнався лише з самої вказаної вище позовної заяви, не погоджується із цим. Стверджує, що, що у Витягу до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги №01Т, містяться лише мої дані, однак в даному витязі не зазначено жодних моїх даних, що ставить під сумнів правомірність відступлення прав вимоги за Кредитним договором №100613216 від 16.10.2020, оскільки так званий новий кредитор ТОВ "Діджи Фінанс" жодних повідомлень не надсилав, а отже, позивач вважає, що не має жодних зобов`язань перед позивачем.

Також відповідач вважає, що невідомо з яких правових підстав позивачем нараховано йому заборгованість по відсоткам поза межами строку дії договору на загальну суму 26070,00 грн.

Крім того, відповідач стверджує, що до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду 14.12.2024, тоді як термін позовної давності сплив 27.03.2023..

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, в прохальній частині наявне прохання про розгляд справи у його відсутності, а також надіслав на адресу суду відповідну заяву 01.01.2025, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило на адресу суду.

Отже, у визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що 16.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №100613216 (індивідуальна частина), згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7 900 гривень. Кредит надається строком на 15 днів з 16.10.2020. Термін (дата) повернення кредиту та процентів за користування кредитом 31.10.2020 (а.с.32-35).

Договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «Мілоан» виконав умови кредитного договору та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 7900 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 24434988 від 16.10.2020 (а.с. 43).

15.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 01Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги і за кредитним договором №100613216 (індивідуальна частина) від 16.10.2020, сума та розрахунок заборгованості було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан», що підтверджено договором відступлення прав вимоги №01Т від 15.01.2021 та витягом з додатку до Договору відступлення прав вимоги №01Т від 15.01.2021 (а.с.24-31).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15 , відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги і за кредитним договором №100613216 (індивідуальна частина) від 16.10.2020, сума та розрахунок заборгованості було передано позивачу від попереднього кредитора ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджено договором факторингу № №1/15 від 24.01.2022 та витягом з додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 (а.с.16, 17, 36-39).

Згідно з Витягом з додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022, заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №100613216 від 16.10.2020 склала 33 970 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7900 гривень; заборгованість за відсотками 26070 гривень.

Вказана сума заборгованості збігається із наданим первісним кредитором розрахунком заборгованості за кредитним договором №100613216 від 16.10.2020 за період з 16.10.2020 по 30.12.2020. (а.с.18-19).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1статті 530ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, частинами 1, 2статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 3Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта)може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання)до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що укладаючи кредитний договір, відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 7900 гривень 00 копійок на строк, визначений у договорі. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, та після спливу строку, на який укладено договір гроші кредитодавцю не повернув.

Судом також встановлено, що право вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості до ОСОБА_2 набуло ТОВ «ФК «Пінг-Понг». Ці обставини, як і отримання відповідачем кредиту у розмірі 7900 гривень 00 копійок, останнім не оспорювалися.

У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак він належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору, а наведені заперечення у відзиві є безпідставними та надуманими.

Таким чином суд дійшов висновку, що непогашена відповідачем сума основного боргу у розмірі 7900 гривень 00 копійок стягується позивачем правомірно.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором.

Відповідно до абзацу 2 частини 1статті 1048ЦК України в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто у межах погодженого сторонами кредитування.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом частиною 1статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу частини 4статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4528/16 ( пункти 81-85), проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Суд бере до уваги вищевказані висновки Верховного Суду та вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом може здійснюватись на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України виключно протягом строку кредитування.

Так, за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 100613216 від 16.10.2020, його сторони погодили, що строк користування кредитом становить 15 днів, з 16.10.2020 по 31.10.2020, проте відповідно до складеного ТОВ «Мілоан» розрахунку, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися позичальнику по 30.12.2020.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 31.10.2020, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи представника ТОВ «ФК «Пінг-Понг», викладені у запереченнях на додаткові пояснення у справі, про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості.

За умовами кредитного договору № 100613216 від 16.10.2020 сторони погодили строк кредитування 15 днів (пункт 1.4.Договору). Проценти за користування кредитом: 2370 гривень 00 копійок, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.5.2.Договору).

Судом встановлено, що відповідач отримав кредит в сумі 7900 гривень строком на 15днів. А тому, розмір процентів за період кредитування становить 2370 гривень 00 копійок (7900* 2% *15 днів), що узгоджується із визначеним розрахунком у Додатку № 1 до Договору № 100613216 від 16.10.2020 (а.с. 35).

Вирішуючи порушене відповідачем клопотання про застосуванням строків позовної давності, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ЦК України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальний.

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім цього, у період дії карантину в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», строк якого неодноразово продовжувався та триває досі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ«Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 (який був чинний на день звернення до суду із позовом), відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 дійшов висновку, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Зі змісту Кредитного договору № 100613216 від 16.10.2020 та платіжного доручення 24434988 убачається, що кошти за Кредитним договором відповідач отримав 16.10.2020, а позов ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» подало до суду 14.12.2024.

З огляду на наведене, а також, ураховуючи, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на всій території України тривав карантин, а з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви про стягнення заборгованості (14.12.2024) в Україні вже діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до п. 12 та п.19розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену в ст. 257 ЦК України, відтак підстави для відмови у позові у зв`язку з її пропуском відсутні.

Таким чином, перебіг позовної давності по даному кредитному договору не закінчився, в зв`язку із чим доводи представника відповідача щодо застосування строку позовної давності та відмови на цій підставі в задоволенні позову судом відхиляються.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Щодо судових витрат.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 6000 гривень

В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: копію Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024; копію Додаткової угоди № 100613216 від 11.11.2024; копію Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., від 11.11.2024; копію Акту № 100613216 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє відповідне підтвердження факту оплати таких послуг.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ТОВ «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 задоволено частково, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 732 гривні 35 копійок із розрахунку: 10270*2422,40/33970.

Керуючись статтями. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за Кредитним договором № 100613216 від 16.10.2020 в загальному розмірі 10 270 гривень (десять тисяч двісті сімдесят) гривень 00 копійок, з яких : 7900 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту та 2370 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Пінг-Понг» судовий збір у сумі 732 гривні 35 копійок.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ», м. Бровари, вул. Симона Петлюри, код ЄДРПОУ 43657029;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: