Справа №464/1760/25
пр № 2/464/1226/25
У Х В А Л А

24 березня 2025 року суддя Сихівського районного суду м. Львова Жила В.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, поданим представником адвокатом Куля В.С., до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення на її користь сплачених коштів на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі еквівалентному 6000 доларів США на момент виконання рішення суду (здійснення платежу).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Жилі В.С.

Оглянувши матеріали позовної заяви, встановлено наступне.

За приписами ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток із означеного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 22.03.2025 № 1222288, адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 185/8191/16-ц зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька приміщень, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох об`єктів нерухомості у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Предметом заявлених позовних вимог є стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.10.2024 № 04/1024-060.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка покликалась на нікчемність підписаного із відповідачем попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) від 04.10.2024 та необхідність застосування наслідків недійсності такого правочину.

Відповідно до п. 1.1 означеного попереднього договору, об`єктом продажу є житловий будинок АДРЕСА_2 .

Таким чином, враховуючи предмет спору та підстави заявлених позовних вимог, позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 стосується нерухомого майна, а відповідно підлягає розгляду судом лише за правилами виключної підсудності, тобто за місцезнаходженням означеного нерухомого майна.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки спір стосується нерухомого майна, розташованого у м. Винники Львівського району Львівської області, відтак підстави для розгляду такого позову Сихівським районним судом м. Львова відсутні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, справу необхідно передати на розгляд Личаківського районного суду м. Львова за підсудністю.

Судом враховується також те, що розгляд цивільної справи із недотриманням правил виключної підсудності є порушенням процесуального закону та підставою для скасування рішення суду у такому спорі.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260 ЦПК України,

постановив:

Цивільну справу № 464/1760/25 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів передати для розгляду за підсудністю доЛичаківського районного суду м. Львова.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Володимир ЖИЛА