Провадження №: 2/336/308/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю: секретаря Сайбель К.О., представника позивача адвоката Новікової І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Новікової Інни Станіславівни до Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області (правонаступник - Малотокмачанська сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області) про визнання права власності,
Представник позивача адвокат Новікова І.С. звернулась до суду через систему «електронний суд» із вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах від 23.06.1966 року ОСОБА_2 був забудовником земельної ділянки площею 0, 46 га з земель колгоспу «Перемога» в селі Мала Токмачка Оріхівського (натепер Пологівського) району Запорізької області. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 05.03.1983 року, нотаріально посвідченого виконкомом Малотокмачанської сільської ради народних депутатів Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав будинок з усіма господарськими будівлями, що до нього примикають, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до Технічного паспорту від 29 жовтня 2013 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. «А» площею 46, 9 кв. м., житловою площею 36, 2 кв. м.; прибудови літ. «а» площею 5,8 кв. м.; сараїв літ. «Б», «В»; літньої кухні літ. «Г»; навісу тіньовий літ. «Нт»; погрібу літ. «Пг»; вбиральні літ. «Д»; № 1 ворота з хвірткою; № 2 колодязь.
Відповідно до характеристики будівель та споруд збудовані у 1966-1970 роках.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.10.2024 р.
18.10.2024 року від відповідача надійшла заява в якій зазначено, що виконавчий комітет Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області прохає розглянути дану справу без участі представника сільської ради. Проти прийнятого судом рішення не заперечують.
29.10.2024 р. у зв`язку з неявкою сторін у підготовче судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, справу призначено до розгляду по суті на 28.01.2025 року.
28.01.2025 року у судовому засіданні за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про залучення до участі в справі правонаступника відповідача Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області. Для здійснення необхідних процесуальних дій судове засіданні відкладено на 17.03.2025 року.
Правом надання відзиву Малотокмачанська сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області не скористалася.
17.03.2025 року в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
На підставі наведеного суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до абз 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 25 березня 2025 року.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу від 05.03.1983 року, нотаріально посвідченим виконкомом Малотокмачанської сільської ради народних депутатів Оріхівського району Запорізької області, купив у ОСОБА_2 будинок з усіма господарськими будівлями, що до нього примикають, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до Технічного паспорту від 29 жовтня 2013 року, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. «А» площею 46, 9 кв. м., житловою площею 36, 2 кв. м.; прибудова літ. «а» площею 5,8 кв. м.; сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; літня кухня літ. «Г»; навіс тіньовий літ. «Нт»; погріб літ. «Пг»; вбиральня літ. «Д»; № 1 ворота з хвірткою; № 2 колодязь.
Відповідно до характеристики будівель та споруд збудовані у 1966-1970 роках.
Судом також встановлено, що наразі ОСОБА_1 не може здійснити державну реєстрацію права власності у відповідності до вимог діючого законодавства, оскільки має на руках не всі документи, необхідні для реєстрації, що в подальшому перешкоджає йому розпоряджатися своїм нерухомим майном.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно статті 128 ЦК УРСР (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, ОСОБА_1 купив вказане домоволодіння 05.03.1983 року, тому відсутня Державна реєстрація речових прав на домоволодіння, оскільки попередніми законодавчими актами не вимагалася процедура державної реєстрації права власності на нерухоме майно, побудоване до 1992 року.
Процедура та підстави державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 5 серпня 1992 року, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон про реєстрацію) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (зі змінами) (далі Порядок).
Законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачено для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі й споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:
1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Держкомстату від 11.04.2016 № 56, погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення й систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень.
У межах погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.
Погосподарський облік ведеться за формами первинної облікової документації, затвердженими наказом Держкомстату від 24.11.2015 № 340 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації для сільських, селищних та міських рад». Місцеві ради самостійно приймають рішення щодо виду та формату погосподарського обліку, а також щодо організації проведення робіт з перезакладення та ведення документів погосподарського обліку. У місцевій раді призначають уповноважену особу (осіб) ОМС (старосту або іншу уповноважену особу), яка відповідає за ведення погосподарського обліку в кожному населеному пункті.
Також позивач надав суду виписку з Будинкової книги на домоволодіння АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю з 1996 року перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за даною адресою.
У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
У Постанові Великої Палати Верховного суду від 22.06.2021 року (справа № 334/3161/17 вказано, що 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на зазначене домоволодіння, що потребує захисту у зв`язку із неможливістю здійснити державну реєстрацію права власності і що в подальшому унеможливлює розпорядження своїм майном.
Виходячи з того, що позивач у відповідності до норм законодавства, які діяли станом на 05.03.1983 року, тобто, на момент вчинення договору купівлі-продажу, став власником майна домоволодіння АДРЕСА_1 , однак у нього існують певні перешкоди щодо здійснення в повному обсязі своїх прав власника нерухомого майна, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на нерухоме майно, який не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, а також враховуючи думку відповідача, який не заперечує проти позову, дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Стосовно судових витрат, то суд враховує, що позивач просив покласти судові витрати на нього, тому у суду відсутні підстави стягувати судові витрати з відповідача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 263-265, 274-279, 280-285 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності задовольнити.
Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються такі відомості:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; як внутрішньо переміщена особа взятий на облік та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С. Боєв

25.03.25