Справа № 331/3186/24
Провадження № 2-о/331/8/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

за участю секретаря судового засідання Красан І.Л.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в особі представника

ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1159651 від 21.05.2024 року (а.с.7), звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя через підсистему «Електронний суд» з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.1-6).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22.05.2024 року заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк для усунення недоліків заяви.

На виконання ухвали суду від 22.05.2024 року представником заявника - адвокатом Корнієнко М.О., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , 23.05.2024 року було надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків (а.с.25-26) та оновлену заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с.27-29).

В оновленій заяві про встановлення юридичного факту, в обґрунтування вимог заявником зазначено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з листопада 2019 року до 12 травня 2024 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією родиною без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, купували продукти харчування, побутові речі, техніку, їздили разом на відпочинок, піклувалися один про одного. Інших шлюбів за період спільного проживання у них зареєстровано не було. Вони проживали разом, як одна любляча родина.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 . Оскільки на час народження доньки, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не перебували у шлюбі, то заявницею ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була подана спільна заява до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження дитини від ОСОБА_3 , запис про батька дитини до актового запису про народження було внесено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 125 СК України.

Після народження дитини, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а також їх спільна дитина проживали разом однією сім`єю в селі Просторе Чернігівського району Запорізької області.

На початку війни, під час загальної мобілізації, в березні 2022 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних сил України.

Зважаючи на тривалий час спільного проживання однією сім`єю, наявність спільної дитини, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вирішили офіційно одружитися та 24.01.2024 року подали спільну заяву через за стосунок «ДІЯ». Датою укладання шлюбу було обрано 01.03.2024 року. Однак, вже після подачі заяви про укладення шлюбу, а саме 27.01.2024 року ОСОБА_3 при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії Російської Федерації, отримав поранення: множинні ВОСП обличчя, ділянки живота праворуч, грудної клітини ліворуч, верхніх та нижніх кінцівок. Після чого ОСОБА_3 проходив лікування у м. Харкові, однак через тяжкість поранення, та незадовільний стан його самопочуття, його було транспортовано до військового госпіталю у м. Києві. ІНФОРМАЦІЯ_6 від отриманих поранень ОСОБА_3 помер у військовому госпіталі.

Заявник ОСОБА_1 зазначила у заяві, що встановлення факту проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу має для заявника юридичне значення для набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та реалізації свого права на звернення до відповідних органів з метою отримання одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця та отримання пільг відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10 червня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Клопотання заявника про виклик свідків задоволено (а.с.31).

03.09.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України, ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності від 20.08.2024 року (з.б.а.с.50, а.с.51-52), було подано до суду пояснення щодо заяви, в яких представник заявника вказує, що дана заява про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, на думку представника заінтересованої особи, існує спір про право. Просить суд прийняти дані письмові пояснення та врахувати їх при ухваленні рішення (а.с.46-50).

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги, з підстав викладених у ній, та, посилаючись на обставини, викладені у заяві та на надані докази, просила суд заяву задовольнити.

Представник Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.36, 40, 61, 66, 73), про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, представник заінтересованої особи надіслав до суду пояснення щодо заяви, зазначивши, що дана заява про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, на думку представника, існує спір про право. Просить суд прийняти дані письмові пояснення та врахувати їх при ухваленні рішення. Розгляд справи просить провести без участі представника Міністерства оборони України (а.с.46-50).

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_7 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.37, 41, 60, 67, 74), у судове засідання також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, пояснень щодо заяви про встановлення юридичного факту суду не надав.

У судовому засіданні 31.01.2025 року заявником ОСОБА_1 було уточнено раніше заявлене клопотання про виклик та допит свідків.

Уточнене клопотання сторони заявника було задоволено судом і у судовому засіданні 31.01.2025 року були допитані свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які пояснили наступне.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка являється хрещеною мамою спільної дитини заявника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , пояснила суду, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у період з листопада 2019 року і по день загибелі ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, виховували разом спільну дитину.

Свідок ОСОБА_7 , яка являється двоюрідною тіткою загиблого ОСОБА_3 пояснила суду, що її племінник ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в період з листопада 2019 року і по день смерті ОСОБА_3 проживали спільно однією сім`єю як чоловік і дружина, вели спільне господарство, займались вихованням їх спільної дитини.

Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Згідно з ч.2 ст. 294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Відповідно до ч.4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до п.5) ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно п. 3 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Пунктом 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до п. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Пунктом 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Пунктом 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Абзацами 1-3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - «Постанова») від 28.02.2022 року № 168 (із змінами) передбачено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначається відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 зазначеного Закону.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

У постанові Верховного Суду по справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) від 20.03.2023 року, суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Верховного Суду по справі № 664/1206/19 (провадження № 61-6394св21) від 26.07.2022 року, суд дійшов до висновку, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховний Суд у постанові по справі № 531/295/19 від 08.12.2021 року, суд дійшов до висновку, вказавши наступне: для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного членів сім`ї та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо).

Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4 , про що Виконавчим комітетом Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20 січня 2001 року, актовий запис № 07 (з.б.а.с.9).

Факт того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 як чоловік та жінка, а також їх спільна дитина ОСОБА_4 з березня 2021 року проживали однією родиною за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою про фактичне місце проживання на території Чернігівської селищної ради № 182 від 13.05.2021 року, складеною старостою Просторівського старостинського округу Чернігівського району Запорізької області Мигован О.І., на підставі підтверджень сусідів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.18-19).

Долучені заявником до заяви про встановлення юридичного факту фотографії свідчать про те, що заявник ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а також їх спільна дитина проводили багато часу разом, подорожували, відвідували родинні свята (з.б.а.с.19).

Заявник по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мали намір зареєструвати шлюб в установленому законодавством порядку і виявляли взаємну згоду на вступ до шлюбу, що підтверджується заявою № 2963 про державну реєстрацію шлюбу, яку було подано 21.01.2024 року через застосунок «ДІЯ» до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Датою та часом державної реєстрації шлюбу було обрано 01.03.2024 року о 13 год. 00 хв.(а.с.16-17).

Копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 29.03.2017 року, виданим ІНФОРМАЦІЯ_8 , підтверджується, що ОСОБА_3 перебував на військовому обліку (а.с.11).

При цьому, ОСОБА_3 мав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Військовою частиною НОМЕР_4 «11» від 16.07.2018 року (з.б.а.с.11).

Із змісту довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 546, виданої Військовою частиною НОМЕР_5 від 01.02.2024 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання з утримання визначеного району оборони військової частини НОМЕР_5 населеного пункту Двурічне, Куп`янського району, Харківської області молодший сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав наступні поранення: зазнав множинні ВОСП обличчя, ділянки живота праворуч, грудної клітини ліворуч, верхніх та нижніх кінцівок (з.б.а.с.10).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1204, виданої Військово-медичним клінічним центром Північного регіону від 16.02.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 27.01.2024 року по 16.02.2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (а.с.12-13).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 78 від 13.05.2024 року, виданого Національним військово-медичним клінічним центром «Головним військовим клінічним госпіталем», та довідки про причину смерті до форми № 106/о № 78, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 29 років, від отриманих ушкоджень внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а.с.15).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.05.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 29 років у місті Києві, про що 14.05.2024 року складено відповідний актовий запис № 121 (а.с.10).

Згідно із частиною першою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У Постанові від 30.05.2024 року у справі № 990/49/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що як обов`язок із доказування потрібно розуміти закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, аналізуючи вищезазначене, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, приймаючи до уваги, що від спільного життя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 і ОСОБА_1 мали намір зареєструвати шлюб в установленому законодавством порядку та виявили взаємну згоду на вступ до шлюбу, надіславши 21.01.2024 року через застосунок «ДІЯ» до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) спільну заяву про державну реєстрацію шлюбу; врахувавши також покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які підтвердили у судовому засіданні факт проживання заявника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю, суд прийшов до висновку про те, що дійсно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

За наведених вище обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже заяву слід задовольнити.

В той же час, доводи представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України про те, що дана заява про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки, на думку представника заінтересованої особи, існує спір про право, суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Встановлення вказаного факту необхідно заявнику ОСОБА_1 для набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та реалізації свого права на звернення до відповідних органів з метою отримання одноразової грошової допомоги, а також передбачених чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій.

В абзацах 2-5 і 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 (із змінами) встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", визначається відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 зазначеного Закону.

У разі наявності особистого розпорядження осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови (крім осіб начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро), на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за вибором визначається розмір частки таких осіб у відсотках. Розмір допомоги осіб, які мають на неї право, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, визначається відповідно до розміру часток, зазначених в особистому розпорядженні, у відсотках.

У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках.

Розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України "Про Національну поліцію" та пункті 4 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, наразі судом не встановлено наявність спору між особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, про право на отримання одноразової грошової допомоги, а отже, заявник ОСОБА_1 правильно звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження.

Таким чином, суд вважає позицію представника заінтересованої особи щодо наявності спору про право неслушною, та враховуючи наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 дійшов висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_10 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що на розсуд суду відповідає, окрім вказаного вище, засадам розумності та справедливості.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями),

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника

ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 02 лютого 2025 року.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживанняє: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

представник заявника: адвокат Корнієнко Максим Олександрович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

заінтересована особа: Міністерство оборони України, місцезнаходження: місто Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00034022;

заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_8.

Суддя О.О. Яцун