Справа № 146/385/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ремізової Т.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої оосби Жигарової Д.О.,

свідків ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Думанський В.О. звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України у неповнолітньому віці.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 народився в с.Ольгівка Бериславського району Херсонської області ІНФОРМАЦІЯ_1 . З досягненням шестирічного віку заявник пішов до школи в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області. Станом на 24 серпня 1991 року заявник маючи вісім повних років був зарахований у третій клас школи в с. Ольгівка. Документів з навчального закладу заявник взяти не має можливості, оскільки навчальний заклад зруйнований через збройну агресію рф. Заявник не отримував паспорт громадянина України, так як постійно зайнятий роботою, в нього наявне лише свідоцтво про народження. В даний час він немає можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як немає документів, що підтверджують його реєстрацію на території України станом 24 серпня 1991 року

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що паспорта громадянина України у 16 років не отримував. Закінчив лише п`ять класів.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Думанський В.О. заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві. Пояснив, що метою звернення до суду з заявою ОСОБА_1 стало те, що останній не може отримати документи з території, де він раніше проживав, оскільки там ведуться бойові дії. Заявник паспорта не отримував, в нього наявне лише свідоцтво про народження. Заявник народився на теритрії України та постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці, а встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Жигарова Д.О. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви, оскільки вона є безпідставною, необґрунтованою. Вважає, що надані заявником докази не є безспірними доказами підтвердженя факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. ОСОБА_1 не довів наданими суду доказами належності його до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Вимоги заявника є недоведеними. Вказала на відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки неможливо встановити факт постійного проживання заявника на території України на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 є його сином. ОСОБА_1 народився в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області, де всі всі разом з сім`єю проживали до початку війни. Син відвідував школу в с. Ольгівка до п`ятого класу.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 є її сином. Народився він в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області. Відвідував школу, в якому році перестав ходити до школи вона не пам`ятає.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Зі змісту відповіді заступника голови Херсонської обласної військової адміністрації щодо надання інформації та копії будь-яких документів, що підтверджують навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у школі в с. Ольгівка Бериславськоого району Херсонської області вбачається. що територія населеного пункту, де проживав ОСОБА_1 перебувала під окупацією та на даний час - у зоні активних бойових дій. Ольгівський ліцей Тягинської сільської ради Бориславського району Херсонської області зруйновано, у тому числі знищений окупантами. Підтвердити факт навчання у закладі та надати копії документів немає можливості (а.с.12).

У листі з департаменту інформаційно-аналітичної підтримки зазначено, що ОСОБА_5 (заявник) до кримінальної відповідальності не притягується, засудженим не значиться та у розшуку не перебуває (а.с.11).

Відповідно до акту № 223 від 29 липня 2024 року обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, під час обстеження 29 липня 2024 року виявлено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 , дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.8-9).

Також заявником додано копії паспортів його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.14-16).

Так, відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.

Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є ЗУ «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року. Підстави належності чи набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

Згідно з п. 10 розділу ІІ Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Також, Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. № 2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.).

Враховуючи, що станом на 24.08.1991 року заявник був малолітньою особою, розгляду у судовому порядку підлягає факт постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області, встановлення даного факту має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, даний факт інакше, як у судовому порядку не може бути встановлено, а отже, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , який народився в с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року

Частиною 7 ст. 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 81, 89, 229, 263-265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2025 року.

Суддя: І. В. Скаковська