Справа №613/1879/24 Провадження № 2/613/117/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

представника відповідача Хворост Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/1879/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 40062,50 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24 січня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику №. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору позичальнику були надані кошти у розмірі 5000 грн, шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків.

Також договором передбачено: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) - 25 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») - 1,99% на день (726,35% річних); процентна ставка позаакційна (базова) - 2,99% на день (1091,35% річних), фіксована; дата надання позики - 24.01.2024; дата повернення позики - 18.02.2024.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість перед позивачем у розмірі 40062,50 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35062,50 грн - заборгованість за процентами по 24.10.2024 включно (5000 х 2,55% х 275). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість у загальному розмірі 40062,50 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,740 грн.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 31.12.2024 позовну заяву ТОВ «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання.

16.01.2025 представником відповідача адвокатом Хворост Д.М. подано письмовий відзив на позов, у якому зазначено, що за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 18.02.2024, однак, ТОВ «Іннова Фінанс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку (до 29.10.2024). Враховуючи, що пролонгація договору не відбувалась, відповідні додаткові угоди про це не укладалися (як це передбачено п.4.1, п.4.2 договору), відсотки не сплачувались, тому строк надання кредиту становив 25 днів і сплинув 18.02.2024. Оскільки договором № від 24.01.2024 визначений строк його дії 25 днів, саме протягом цього строку позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати ОСОБА_1 передбачені цим договором відсотки. Беручи до уваги, що протягом 25 днів позику не повернуто, нарахування процентів здійснюється за ставкою 2,5% від суми позики на день (п.п.1.5, 1.6 договору). Отже, враховуючи суму позики (5000 грн), процентну ставку у 2,5% на день, та строк кредитування 25 днів, заборгованість ОСОБА_1 по відсоткам за договором становить 3125 грн (5000 грн/100*2,5%*25 днів). З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі 8125 грн, у т.ч. 5000 грн заборгованість за тілом кредиту та 3125 грн заборгованість за процентами, у зв`язку з чим слід сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача, становить 491,26 грн (20,28%).

Крім того, з посиланням на ст.ст.133, 137 ЦПК України, просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу в сумі 7000 грн за договором про надання правничої допомоги з адвокатом Хворост Д.М. № 124 від 20.12.2024.

20.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказано, що при нарахуванні процентів ураховувались законодавчі обмеження, встановлені Законом України «Про споживче кредитування» зі змінами, внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, у зв`язку з чим, враховуючи користування позикою понад встановлений договором строк, нарахування процентів здійснювалось за процентною ставкою 2,5% на день. Вважає, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від строку кредитування та закінчення строку дії кредитного договору. З огляду на викладене, позивачем правомірно заявлено до стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 40062,50 грн, у т.ч. тіло кредиту 5000 грн, заборгованість за процентами 35062,50 грн.

Позивач вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Вважає, що стягнення на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн є невиправданим та надмірним, оскільки у даному провадженні адвокатом було лише подано відзив на позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, повідомив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що позивач наледним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справ, просив розглянути справу за відсутності його представника, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме в розмірі 8125,00 грн з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що відповідачем не заперечується факт отримання грошових коштів у позику від ТОВ «Іннова Фінанс» в сумі 5000 грн, разом з тим, відповідач вважає неправомірним нарахування процентів поза межами строку кредитування. Просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 24.01.2024 між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено договір надання грошових коштів у позику № . Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором ovorb8gve.

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим договором сума позикодавець зобов`язається надати позичальнику позику в сумі 5000 грн. шляхом безготівкового перерахунку на рахунок позичальника на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п.1.3, п.1.5 та/або п.1.6 договору.

Відповідно до п. 1.1.4 Дисконтна (знижена) процентна ставка - 1,99% на день.

Згідно з п. 1.1.5 Процентна ставка позаакційна (базова) - 2,99% на день.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк позики складає 25 днів.

Дата надання позики 24.01.2024 (п.1.3.1), дата повернення позики 18.02.2024 (п.1.3.2).

Загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення договору складають : за базовою процентною ставкою за весь строк користування кредитом 3125 грн, за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом 2487,50 грн (п.1.4.2 договору).

Відповідно до додатку до договору "Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику" сума позики по договору складає 5000 грн., сума процентів за період дії договору з 24.01.2024 року по 18.02.2024 року складає 2487,50 грн.

Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Іннова Фінанс" до суду за захистом своїх прав.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023) тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 24.01.2024 укладено договір позики № .

Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5000 грн. Факт отримання відповідачем вказаних коштів підтверджується представником відповідача.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором позики № від 24.01.2024 не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18.02.2024 (дату закінчення строку договору позики № від 24.01.2024) склалася заборгованість у розмірі 8125,00 грн, а саме: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3125,00 грн. - заборгованість за процентами (5000 грн*2,5%*25 днів=3125 грн), яка підлягає стягненню.

Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору № від 24.01.2024 суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо пролонгації строку позики після 18.02.2024 відповідно до розділу 4 договору. Так, в матеріалах справи відсутні додаткові угоди, укладення яких передбачено пунктом 4.2 договору, а також звернення позичальника про продовження строку користування позикою, що передбачено п.4.9 договору.

Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором позики № від 24.01.2024 за період з 19.02.2024 задоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.

Крім того, суд відмічає, що позивач, вказуючи у відповіді на відзив про нарахування відсотків ОСОБА_1 за ставкою 2,5%, визначеною з огляду на приписи Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023), фактично нараховував відсотки за ставкою 2,55%, внаслідок чого сума заборгованості за процентами, яка фактично булла заявлена до стягнення, склала 35062,50 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за період з 19.02.2024 в розмірі 31937,50 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 20,28%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 491,26 грн. (2422,40грн.*20,28/100).

Щодо розподілу витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 7000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (н адання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи:

копію договору № 124 від 20.12.2024 про надання правничої допомоги між адвокатом Хворост Д.М. та клієнтом ОСОБА_1 , за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором (п.1.1 договору). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п.3.1 договору) та обчислюється в наступному порядку : 2000 грн (фіксована оплата) ознайомлення з матеріалами справи № 613/1879/24 в суді чи через Електронний суд, юридичний аналіз матеріалів справи, юридична консультація клієнта за результатами аналізу матеріалів справи; 5000 грн (фіксована оплата) юридичний супровід справи клієнта № 613/1879/24 в суді першої інстанції, що включає в себе надання правничої допомоги клієнту в його справі, консультування, підготовку та написання заяв, клопотань з процесуальних питань, будь-яких заяв та клопотань, які адвокат вважає за необхідне подати по справі з метою отримання очікуваного результату; правнича допомога під час розгляду справи в суді апеляційної чи касаційної інстанції узгоджується додатково шляхом укладення додаткової угоди;

акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 15.01.2025, згідно з яким станом на 15.01.2025 адвокатом Хворост Д.М. надано ОСОБА_1 правову допомогу на суму 7000 грн, у т.ч. ознайомлення з матеріалами спарви № 613/1879/24 через Електронний суд, юридичний аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики, що укладені у спорах за кредитними договорами з ТОВ «Іннова Фінанс» та аналіз судової практики з подібних правовідносин, юридична консультацію клієнта за результатами аналізу матеріалів справи, роз`яснено право на відзив, проаналізовано позов та запропоновано стратегію захисту прав відповідача 2000 грн; підготовка та написання відзиву на позовну заяву в інтересах клієнта по спарві № 613/1879/24 5000 грн;

детальний опис робіт (наданих послуг), зміст якого відповідає змісту акту приймання-передачі наданої правничої допомоги;

квитанцію від 30.12.2024 про сплату ОСОБА_1 адвокату Хворост Д.М. коштів у сумі 2000 грн за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 124 від 20.12.2024;

платіжну інструкції АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2025 про сплату ОСОБА_1 коштів адвокату Хворост Д.М. в сумі 5000 грн;

копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Хворост Д.М.;

попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, які станом на дату подачі відзиву склакдають 7000 грн;

ордер від 26.12.2024.

Враховуючи складність справи, яка є типовою, та виконаної адвокатом Хворост Д.М. роботи (ознайомлення з матеріалами справи, надання консультації клієнту, складання відзиву на позовну заяву, участь в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції), наявність усталеної судової практики у даній категорії справ, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позову, а також з урахуванням поданого представником позивача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 133, 137, 141, 212, ч.1 ст.223, ст.ст.259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики № від 24.01.2024 в розмірі 8125,00 грн (вісім тисяч сто двадцять п`ять грн. 00 коп) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 491,26 грн (чотириста дев`яносто одну грн. 26 коп).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Іннова Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн. 00 коп).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», місцезнаходження за адресою: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 24.03.2025.

Суддя О.С. Сеник