Провадження № 2/727/22/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

19 березня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря судових засідань - Васківчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ТзОВ«Бізнес Позика» звернулося досуду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному її розмірі 95 552,82 грн..

В обґрунтування таких вимог позивач посилається на наступне.

27.03.2024 року, між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 494284-КС-001 шляхом підписання відповідачем договору через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 000, 00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник - повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит.

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в обумовленому договором розмірі шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника, тоді як відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість станом на 14 листопада 2024 в розмірі 95 552,82 грн., яка складається з: 22 000 гривень - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 70 252,82 грн. - суми прострочених платежів по процентах; 3 300 гривень - суми прострочених платежів за комісією, які ОСОБА_1 у добровільному порядку не сплачує, в зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить його вимоги повністю задовольнити.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

06.02.2025 року представник позивача - адвокат Іванюк Б.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 з наступних підстав.

Кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 №494284-КС-001 від 27.03.2024 року є недійсним (нікчемним), оскільки підписаний зі сторони кредитодавця електронним підписом, а зі сторони позичальника електронним підписом одноразового ідентифікатора, що не відповідає порядку підписання електронних правочинів, встановленого статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», дотримання якого є обов`язком сторін для визнання електронного правочину таким, що укладений у письмовій формі. Враховуючи зазначене, між позивачем та відповідачем не виникло жодних цивільних прав та обов`язків, а, відтак, вимога про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів є безпідставною.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем протиправно здійснено нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки кредитний договір №494284-КС-001 укладений 27.03.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому його умови щодо нарахування відсотків є незаконними, оскільки перевищують максимально допустимий розмір денної відсоткової ставки, визначений законодавством, та несправедливими з огляду на їх розмір відносно споживача.

Вимога Кредитного договору №494284-КС-001 від 27.03.2024 року про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту 3300 грн. також є необґрунтованою, оскільки пункт 2.5 договору від 27.03.2024 року не містить переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту та погоджені зі споживачем, а тому таке положення є нікчемним.

10.02.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» подало до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій на спростування доводів останнього посилається на те, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, є електронним та вважається таким, що вчинений у письмовій формі.Заборгованість по тілу, процентам, та комісії за надання кредиту визначені позивачем відповідно до умов цього Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, після закінчення строку його дії проценти відповідачу не нараховувались.

26.02.2025 року представник відповідача - адвокат Іванюк Б.О. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила суд відмовити ТОВ «Бізнес Позика» у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позов, доводи якого, на її думку, позивачем не спростовані .

Представник позивача в судове засідання 19 березня 2025 року не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином був повідомлений, письмово просив розглядати справу без його участі.

Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явилися, проте адвокат Іванюк Б.О. подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в їх відсутність.

За таких обставин судове засідання проводилося без участі сторін, та, згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першоюстатті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертастатті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2024 року, між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 494284-КС-001 про надання останньому на 24 тижні кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) UA-7053, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківську картку) грошових коштів у розмірі 22 000 грн. Стандартна процентна ставка за кредитом в день фіксована - 2, 00000000 %, знижена процентна ставка фіксована 1,15138637 % в день. Комісія за надання кредиту складає 3300, 00 грн. Денна процентна ставка : 0,95 процентів.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов?язання за вказаним Договором кредиту виконало, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою від 17.11. 2024 року, виданою ТОВ «Платежі Онлайн», та не заперечується відповідачем.

Як вбачається із довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за договором № 494284-КС-001 про надання кредиту, станом на 16.11.2024 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 95 552, 82 гривень, з яких: 22 000 грн.- заборгованість за кредитом; 70 252,82 грн - заборгованість за відсотками, 3300 заборгованість по комісії ( а.с. 14).

Тобто, судом встановлена наявність договірних відносин між відповідачем та позивачем, а також факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося позивачем до 11.09.2024 року ( строк дії договору), після вказаної дати нарахування відсотків не здійснювалося. Розмір нарахованих, не погашених відсотків становить 70 252, 82 грн.

Підписанням договору № 494284-КС-001 від 27 березня 2024 року та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погоджується з усіма умовами такого договору.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 3.2 договору № 494284-КС-001 визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, вказаного в п.3.2.3 та Додатку № 1 до договору.

Пунктом 3.2.3 договору також встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Отже, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 27.03. 2024 року по 11.09. 2024 року за користування кредитними коштами.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості , позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами строк кредитування, тобто, до 11.09.2024 року.

Також суд зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Щодо доводів представника позивача про те, що розмір відсотків за користування кредитом є таким, що не відповідає загальним умовам договору, справедливості, добросовісності та розумності, що в свою чергу вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.

Проте, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п.2.4 договору № 494284-КС-001006 стандартна процентна ставка за кредитом в день є фіксованою та дорівнює 2 %, знижена процентна ставка фіксована 1,15138637 % в день. Денна процентна ставка : 0,95 процентів.

Отже, розмір встановлених договором процентних ставок відповідає вимогам Закону «Про споживче кредитування», а розмір заборгованості по процентам позивачем розрахований правильно, контррозрахунку відповідачем не надано.

Слід також зазначити, що статтею 18 Закону Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання умов договорів недійсними, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 Закону). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу (частина друга статті 18 цього Закону).

Таким чином, наведеними вище нормами передбачено, що у разі, якщо особа вважає несправедливим умови договору, вона має звернутися до суду з позовом про визнання таких умов договору недійсними.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 554/1400/16-ц.

З таким позовом ОСОБА_1 до суду не звертався.

Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання сторони відповідача про неправомірність нарахування позивачем комісії за надання кредиту суд звертає увагу, що умовами кредитного договору № 494284-КС-001 від 27.03.2024 року, а саме пунктом 2.5. передбачено комісію за надання кредиту - 3 300,00 гривень (а.с. 18).

Розділом 7 цього договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з врахуванням умов договору, наданого позивачем розрахунку та наявністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, у зв`язку з чим протилежні доводи відповідача є неприйнятними.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», , заборгованість за договором № 494284-КС-001 від 27.03.2024 року про надання кредиту в сумі 95 552, 82 гривень, яка складається з: 22 000 гривень - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 70 252,82 грн. - суми прострочених платежів по процентам; 3 300 гривень - суми прострочених платежів за комісією та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днівз дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.03.2025 року.

Суддя М.Є. Бойко

.