Справа № 182/7209/24
Провадження № 2/0182/324/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.,

секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.,

розглянувши у залі суду в м. Нікополі у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мозолевської (Першотравневської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,1909 га, розташованої на території Новоіванівської (нині Мозолевської) сільської ради.

За життя ОСОБА_2 не розпорядилась своїм майном та заповіту не склала. Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги. Позивачка зареєстрована в Нікопольському районі, в АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 на день смерті матері фактично проживала разом з нею, тому вважала, що спадщину вона прийняла. Через це вона не звернулась до нотаріуса у встановлений законом строк для оформлення спадкових прав.

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Апальковим Є.В. було заведено спадкову справу №351/2023 після смерті ОСОБА_2 . Постановою від 10.11.2023 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням строку звернення.

Оскільки позивачці в судовому порядку необхідно встановити факт постійного проживання із спадкодавцем, тому вона змушена звернутись до суду, оскільки в позасудовому порядку дане питання вона вирішити не має можливості.

З цих підстав просить суд встановити факт її постійного проживання разом зі матір`ю ОСОБА_2 в житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,1909 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 20-21).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року приватного нотаріуса Апалькова Є.В. зобов`язано надати спадкову справу після смерті ОСОБА_2 (а.с.22-23).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.159).

До позовної заяви було долучено заяву позивачки про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.16).

19.03.2025 року на електронну адресу суду від Мозолевської (Першотравневського) сільського голови Тамари Литовченко надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду (а.с.45).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2016 року, актовий запис про смерть №01 (а.с.4).

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,1909 га, кадастровий номер :02:001:0498, розташованої на території Новоіванівської сільської ради (нині Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області), яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-ДП № 057465, виданого 04 січня 2000 року Новоіванівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.13).

Заповіту за життя ОСОБА_2 не склала. Спадкоємицею першої черги є ОСОБА_1 . Окрім неї, до нотаріуса за оформленням спадкових прав ніхто не звернувся, що підтверджується спадковою справою №351/2023, наданою приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Апальковим Є.В. (а.с.29-40).

Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 12.01.2022 року (а.с.6).

ОСОБА_1 має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про встановлення спільного проживання від 08.04.2024 року (а.с.10). Даний будинок належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11.04.2000 року, виданим завідуючою Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Чубенко І.С., зареєстрованим в реєстрі за №1-931 (а.с.12).

Оскільки позивачка проживала з матір`ю за однією адресою, вона вважала, що прийняла спадщину. За оформленням спадкових прав звернулась до нотаріуса лише в 2023 році. Але постановою від 10.11.2023 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку (а.с.9).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка обрала спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права.

Крім того, в судовому порядку позивачці також необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі по тексту Постанова Пленуму ВСУ), будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. П. 23 Пленуму також передбачає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що довідка старости виконкому Першотравневської сільської ради №50 від 08.04.2024 року та акт №51 від 08.04.2024 року про встановлення факту спільного проживання громадянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дня смерті останньої, є належними та допустимими доказами на підтвердження спільного проживання спадкодавця та спадкоємця.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

З положень ч. 2 ст.1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього позивачці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

На підставі викладеного вище, суд вважає, що позивачка має право на спадкування майна, що залишилося після смерті її матері, але не може реалізувати своє право через зазначені вище причини. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що спадкоємець ОСОБА_1 набула право власності на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , хоча і не звернулась у встановлений законом шестимісячний строк для оформлення своїх спадкових прав, оскільки фактично проживала разом з спадкодавцем за однією адресою на момент смерті останньої. А тому позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мозолевської (Першотравневської) сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , в житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,1909 га, кадастровий номер :02:001:0498, розташовану на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської (нині Мозолевської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області), у порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева