ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/2271/24Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/251/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №599/2271/24 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року (ухвалене суддею Снігурським В.В., повний текст якого складено 23 грудня 2024 року), в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 01 березня 2017 року відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву №б/н та приєднався до умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 29000 грн.

09 березня 2022 року, під час користування рахунком, відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 03/26, тип - універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч.

ОСОБА_2 продовжував користуватися кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив своєчасно надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображається у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.

Таким чином, позивач вважає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач, отримавши кредитні кошти, не здійснює платежів в рахунок погашення заборгованості, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24 вересня 2024 року становить 35150.98 грн (27807.72 - заборгованість за тілом кредиту та 7343.26 - заборгованість за простроченими відсотками) та судові витрати.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 березня 2017 року, в розмірі 17516.21 грн та 2422.40 грн судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк», в інтересах якого діє Деркач О.Р., подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не прийнята до уваги заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем 09 березня 2022 року.

Зазначає, що підписавши заяву та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_2 добровільно погодив умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що вказаний паспорт споживчого кредиту та заява не стосуються кредитного договору б/н від 01 березня 2017 року, заборгованість за яким позивач просить стягнути в даній справі.

Крім того, вказує, що в п.2.1.1.3 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09 березня 2022 року, особисте підписання якої відповідач не заперечував, останній надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків без додаткових розпоряджень для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору.

Позивач не погоджується із висновком суду та вважає, що суд незаконно стягнув лише частину тіла кредиту та відмовив у стягненні заборгованості за відсотками, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, не врахувавши всі наявні докази в їх сукупності.

У зв`язку із викладеним просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10291.51 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 7343.26 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині у повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідача судові витрати.

03 лютого 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Янчишин В.Й., надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Оскільки, як видно із виписки про рух коштів за договором №б/н вiд 01 березня 2017 року, укладеного мiж позивачем та відповідачем, станом на 24 вересня 2024 року, за період з 01 липня 2019 року по 24 вересня 2024 року йому нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту.

Разом з тим, у витязі з умов та правил надання послуг, витязі з тарифів обслуговування кредитних карт універсальна, в паспорті споживчого кредиту чи в анкеті-заяві не передбачено жодних відомостей щодо такого виду списання відсотків, як відсотки за користування кредитним лімітом та про розмір його процентної ставки.

Зазначає, що сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, також не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами був погоджений з ним в момент укладення договору б/н від 01 березня 2017 року.

Також вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що сума в розмірі 10291.51 грн, зазначена позивачем як така, що входить до тіла кредиту, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості вказана сума є нарахованими відсотками за користування кредитом, тоді як банком не надано доказів досягнення між сторонами кредитного договору погодження про те, що нараховані відсотки будуть включені до суми наданого кредиту.

Щодо паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 09 березня 2022 року, вказує, що він не є складовою частиною анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 01 березня 2017 року, оскільки такий документ підписано майже через 5 років після укладення кредитного договору, а також підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду від 19 грудня 2024 року без змін.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Як видно зі змісту апеляційної скарги, вона подана лише в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10291.51 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7343.26 грн., а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

01 березня 2017 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій погодився, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, в редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms., тарифами банку, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором від 01 березня 2017 року, згідно якого заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 24 вересня 2024 року становить 35150.98 грн.

З виписки по рахунку за договором №б/н за період з 01 березня 2017 року до 02 жовтня 2024 року вбачається, що відповідач, після встановлення кредитного ліміту 01 березня 2017 року, активно користувався кредитними коштами за допомогою карток, знімав кошти через банкомати, частково сплачував борг, однак не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості у розмірі 35150.98 грн.

Позивачем до матеріалів справи також долучені заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем 09 березня 2022 року.

Відповідачу було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 29000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карти та випискою по рахунку.

Згідно з довідкою про видані картки, для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав:

1) кредитну картку № НОМЕР_2 , дата відкриття 01 березня 2017 року, термін дії - 09/20, тип універсальна;

2) кредитну картку № НОМЕР_3 , дата відкриття 21 жовтня 2017 року, строк дії - 10/21, тип універсальна;

3) кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 09 березня 2022 року, строк дії - 03/26, тип універсальна.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 погодився з тим, що вказана заява разом з умовами та правилами, тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування складає договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, анкета-заява від 01 березня 2017 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Водночас, вона не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2017 року без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору та погодження істотних умов цього договору, не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки такі істотні умови договору сторонами у встановленому законом порядку не були погоджені.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків, оскільки вони не підтверджені достатніми доказами. У анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2017 року процентна ставка не зазначена, а заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підписана відповідачем 09 березня 2022 року і не може вважатися частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2017 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що анкета-заява № б/н від 01 березня 2017 року також не містить інформації щодо договірного списання коштів. Таким чином, сума в розмірі 10291.51 грн зазначена позивачем як така, що входить до тіла кредиту, стягненню з відповідача не підлягає, оскільки відповідно до розрахунку позивача є нарахованими відсотками за користування кредитом та не входить до тіла кредиту.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що сторони погодили договірне списання коштів з рахунку в розмірі нарахованих відсотків, оскільки такий пункт договору погоджений лише шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09 березня 2022 року, в той час як таке списання, згідно наданої виписки, фактично відбувалось з 01 жовтня 2017 року, про що не було повідомлено позичальнику.

Наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 09 березня 2022 року, містить зауваження про те, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 24 березня 2022 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Також, у розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним в позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частково відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 20 березня 2025 року.

Головуючий

Судді