Справа № 361/4859/23
Провадження № 2/361/1051/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2023 року до суду звернулась позивач із позовом у якому просила суд здійснити поділ нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку площею 55,1 кв. м., а також надвірні будівлі сарай, погріб; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0019, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0021, площею 0,1090 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

Позов обґрунтований тим, що позивач у період з 15.02.1992 року по 07.08. 2020 рік, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

18 березня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб розірвано і між сторонами була досягнута домовленість про те, що майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності буде поділено між ними в рівних частинах.

Позивач вказує на те, що після поділу спільної сумісної власності - будинку по АДРЕСА_1 , залишився не поділеним будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також надвірні будівлі та споруди.

01 серпня 2000 року ОСОБА_4 уклав договір довічного утримання із ОСОБА_5 , який був посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2-3448. За вказаним договором ОСОБА_4 набув право власності на вказаний будинок, надвірні будівлі та споруди.

Також позивач зазначає про те, що ОСОБА_5 на праві власності належали земельні ділянки кадастровий номер :02:014:0019, площею 0,2500 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також кадастровий номер :02:014:0021, площею 0,1090 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, тому вважає, що і вказані земельні ділянки підлягають поділу.

Позивач зазначила про те, що вона і її мати ОСОБА_6 , також опікувались ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребувала безперервної сторонньої допомоги, оскільки практично не могла сама дати собі раду, пересувалась тільки за допомогою двох палиць та потребувала допомоги в усьому, що стосується буденного життя, тому сторони вирішили оформити в інтересах сім`ї договір довічного утримання на чоловіка ОСОБА_4 .

Починаючи з 2000 року позивач вказує, що вона піклується про ОСОБА_5 , виконувала всі хатні роботи, прала одяг та постільну білизну, та все необхідне, для підтримання порядку в будинку.

В період з 2008 по 2013 рік, (на період будівництва сімейного будинку по АДРЕСА_2 ) сторони із дітьми проживали в будинку по АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 , за період проживання в будинку по АДРЕСА_1 , за рахунок сімейного бюджету проведені ремонтні роботи, а саме повністю облаштовано житлову кімнату, ванну кімнату, встановлено в будинку туалет, проведено водопостачання, опалення та каналізація.

Від спільних знайомих позивачу стало відомо, що позивач бажає розпорядитись вище переліченим майном, а тому звернулась до суду із вказаним позовом.

07 липня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 03 жовтня 2023 року.

03 жовтня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 13 грудня 2023 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо поділу домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , щодо вимог про поділ земельних ділянок просила відмовити.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановив виниклі правовідносини та обставини у справі, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Судом встановлено, що 15 лютого 1992 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб у Калинівській сільській Раді народних депутатів Броварського району Київської області, про що зроблений актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка змінено на ОСОБА_8 .

18 березня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб розірвано.

01 серпня 2000 року ОСОБА_4 уклав договір довічного утримання із ОСОБА_5 , який був посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2-3448.

За умовами договору, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 належний їй на праві власності жилий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

На вказане майно накладена заборона на відчуження, яка зареєстрована в реєстрі за №39.

Згідно реєстраційного посвідчення виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з прилежними будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання, посвідченого державною нотаріальною конторою 01.08.2000 р. р. № 2-3448. Реєстраційне посвідчення внесено в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 98.

На підставі державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 073086 виданого ОСОБА_5 та рішення виконкому Калинівської сільської Ради народних депутатів № 36 від 18 листопада 1999 року, їй передано у приватну власність земельна ділянка площею 0, 3576 га за адресою АДРЕСА_3 . Землю передано для ведення особистого підсобного господарства 0, 1076 га, та будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,2500 га. Вказаний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 613, виданий 09 червня 2000 року.

10 квітні 2012 року вказаним земельним ділянкам, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , присвоєні кадастрові номери, а саме:

- кадастровий номер :02:014:0019, земельній ділянці площею 0,2500 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- кадастровий номер :02:014:0021, площею 0,1090 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , актовий запис про смерть № 115, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 05 грудня 2023 року Виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, серії НОМЕР_1 .

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Договір довічного утримання згідно з даним у законі (ст. 744 ЦК України) визначенням - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За правилами ст. 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов`язок перед відчужувачем (ч. 3 ст. 746 ЦК України). Зміст обов`язків набувача за договором довічного утримання визначений у ст. 749 ЦК України.

Таким чином, цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача.

За результатами розгляду справи № 6-2891цс15 Верховний Суд України прийняв постанову від 13 квітня 2016 року, згідно з якою зробив наступний правовий висновок: визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сім`ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем.

При цьому згідно ст. ст. 2 та 8 СК України саме Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема, між подружжям. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Таким чином, підлягають застосуванню вимоги ст. 60, 61 СК України з огляду на положення ст. ст. 744, 746 ЦК України із урахуванням положень ст. ст. 2, 8 СК України при вирішенні спорів між подружжям, у тому числі колишнім, про поділ їх спільного майна.

Так, для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України - довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними.

Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувались ті обставини, що дійсно договір був укладений в інтересах сімї і що певний проміжок часу ОСОБА_3 також опікувалась ОСОБА_5 та за спільні кошти здійснювали поточний ремонт будинку, доглядали та забезпечували за рахунок сімейного бюджету утримання відчужувача ОСОБА_5 .

Крім іншого, представник відповідача в частині поділу будинку, надвірних будівель та споруд позов визнала, що в даному випадку не суперечить вимогам наведених норм.

Таким чином, позов в частині поділу будинку, надвірних будівель та споруд, визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 55,1 кв.м., частину надвірних будівель: сарай Б, вбиральня В, сарай-Г, погріб Д, огорожа N, підлягає задоволенню.

Щодо поділу земельних ділянок, слід зазначити наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Враховуючи вимоги вказаних норм, набуття позивачем частки будинку АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 55,1 кв.м., частину надвірних будівель: сарай Б, вбиральня В, сарай-Г, погріб Д, огорожа N, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо поділу земельних ділянок частково, лише в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0019, площею 0,2500 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_3 .

Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ Про судовий збір cтавки судового збору встановлюються у таких розмірах - позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином із відповідача ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 76-83, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 55,1 кв.м., частину надвірних будівель: сарай Б, вбиральня В, сарай-Г, погріб Д, огорожа N.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:014:0019, площею 0,2500 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.