Справа № 372/5115/24
Провадження № 2-282/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ленди С.О.,

представника позивача Сечко С.В.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістик ЛТД» ,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року до суду надійшла позовна заява представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 36022,57 грн. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 03.02.2023 року о 09 год. 45 хв. у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Синерджі». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 760/4008/23 від 13.03.2023 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момен дорожньо-транспортної пригоди між ТОВСтрахова компанія «УСГ» та ТОВ «Синерджі» діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-22-00437 від 03.08.2022 року, на підставі якого ТОВ Страхова компанія «УСГ» виплатило ТОВ «Синерджі» страхове відшкодування у розмірі 98383,18 грн.

Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», ТОВ Страхова компанія «УСГ» звернулося до останнього із заявою на виплату страхового відшкодування.

ПрАТ СК «ПЗУ України» здійснило виплату позивачу в розмірі 62360,61 грн., що не покриває суму виплати за договором добровільного страхування № 28-0107-22-00437. А тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, та стягнення в судовому порядку різниці між виплаченою та отриманою сумою страхового відшкодування в розмірі 36022,57 грн.

27 листопада 2024 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи.

Свої заперечення обґрунтовув тим, що 18.11.2022 року між ТОВ «Альянс Логістік ЛТД» та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено внутрішній електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, об`єктом якого є автомобіль «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та сформовано відповідний поліс №ЕР.212100086, відповідно до умов якого, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн.

З урахуваням того, що розмір матеріального збитку заподіяного діями відповідача складає 98383,18 грн., а розмір страхової суми по добровільному страхуванню цивільно-правової відповідальності становить 160000,00 грн, що не перевищує ліміт, різниця суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 36022,57 грн, не підлягає стягненню з відповідача, а має стягуватися з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що сума сплаченої страхової виплати в розмірі 62360 грн. нарахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу потерпілого. Проте, згідно п. 7.38 Методики товаризнавчої експертизи та оцінкии колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років- для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років- для інших легкових КТЗ… . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , рік випуску вказаного автомобіля 2018. Тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди, строк есплуатації вказаного автомобілля не перевищував 7 років, та становив 4 роки та 7 місяців.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав викладених у відвизі на позовну заяву.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань, пояснень суду не надали.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 760/4008/23 від 13 березня 2023 року, 03.02.2023 о 09 год. 45 хв. на вул. Великій кільцевій, 2 в сторону Жулянського мосту в місті Києві, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «DAF XF480FT», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричепом марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_3 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів з матеріальними збитками. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 вбачається, що власником автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , є ТОВ «Синерджі».

03.08.2022 року ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Синерджі», укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-22-00437, відповідно до умов якого, страховик прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої страхувальнику автомобіля автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відносини у сфері страхування регулюються Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР, який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, а також главою 67 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Аналогічні положення закріплені також п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, згідно якої страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, який є водієм юридичної особи ТОВ «Альянс логістік ЛТД», застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.212100086. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160000 грн., франшиза - 2600.

Власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , ТОВ «Синерджі» повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно калькуляції № від 06.02.2023 склала без ПДВ 81985,98 грн., розмір ПДВ 20 % 16397,20 грн., а всього 98383,18 грн.

Відповідно платіжної інструкції №40926 від 09.02.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало ТОВ «Синерджі» страхове відшкодування згідно акту №STOKA-5 кошти в розмірі 98383,18 грн.

Представник позивача в позовній заяві зазначив, що ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою № 11/21452 від 15.02.2023 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 212100086, за яким компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 62360,61 грн.

Так, згідно платіжної інструкції № 00091212 від 09.03.2023 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало ПрАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування, регрес STOKA-5, без ПДВ., дог. кошти в розмірі № ЕР.212100086 від 18.11.22 в розмірі 62360,61 грн.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15 зазначила, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина першастатті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову в данній справі є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати різниці страхового відшкодування в розмірі 36022,57 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 98383,18 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В аналогічних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до страхового полісу № ЕР.212100086 страховиком відповідача з страховим лімітом 160000, 00 грн на момент вчинення ДТП була ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи позицію викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15 від 04.07.2018року, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечує проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважає, що саме на третю особу ПрАТ «СК «ПЗУ УКраїна» як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням "відповідач" - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» у встановленому законом порядку не заявив клопотання про залучення належного співвідповідача, або про заміну не належного відповідача належним.

З огляду на не заявлення позовних вимог до ПрАТ «СК «ПЗУ УКраїна» як страховика відповідача, на якого покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, який є належним відповідачем в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову.

При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 76 82, 95, 141, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст.ст. 22, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд , -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістик ЛТД», відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Т.Г. Сташків