Справа № 548/2756/23
Провадження № 2-др/548/3/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

24.03.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Коновод О.В.

за участю : секретарясудового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду м.Хорол питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №548/2756/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області 30.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задоволено.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.12.2024 року цивільну справу № 548/2756/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернуто до Хорольського районного суду Полтавської області для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про здійснення поділу майна, житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами,а також земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме вирішення питання щодо іншої частини цього майна.

Увалюючи рішення 30 липня 2024 року, суд не вирішив питання щодо іншої часитини будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , адже у позові ставилося питання про здійснення поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що позбавляє можливості суд апеляційної інстанції переглянути справу в цій частині.

В судове засідання учасники судового процесу не з"явилися, що у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про ухвалення додаткового рішення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області 30.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , в порядку поділу з відповідачем ОСОБА_2 спільного сумісного майна подружжя та спільної часткової вланості визнати право власності на слідуюче нерухоме майно:

- частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 187, 9 кв.м., житловою площею 81 кв.м.;

- частку земельної ділянки, адреса: об`єкта: АДРЕСА_1 , земельна діянка 11 б, кадастровий номер: :50:001:0804, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), площа: 0,0999 га, форма власності: приватна, розмір частки:1, власник ОСОБА_2 .

Увалюючи рішення 30 липня 2024 року, суд не вирішив питання щодо іншої часитини будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , адже у позові ставилося питання про здійснення поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що позбавляє можливості суд апеляційної інстанції переглянути справу в цій частині.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Так ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК У країни,-

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у справі №548/2756/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , яким :

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , в порядку поділу з ОСОБА_1 спільного сумісного майна подружжя та спільної часткової вланості визнати право власності на слідуюче нерухоме майно:

- частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 187, 9 кв.м., житловою площею 81 кв.м.;

- частку земельної ділянки, адреса: об`єкта: АДРЕСА_1 , земельна діянка 11 б, кадастровий номер: :50:001:0804, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), площа: 0,0999 га, форма власності: приватна, розмір частки:1, власник ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.03.2025 року.

Суддя : О.В. Коновод