ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 607/7513/23

Провадження № 22-ц/820/330/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.

з участю: представника заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7513/23 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Заслухавши доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме - належність йому акта № 2 про нещасний випадок на виробництві, складеного 04 листопада 1993 року за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд-ЛТД», в якому прізвище ОСОБА_2 зазначене помилково.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що в листопаді 2022 року він звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області щодо надання йому направлення на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення відсотків втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце 02 листопада 1993 року.

У відповідь управління ВД ФСС повідомило, що направлення на МСЕК від 14 листопада 2022 року № 22-01-11/1330 відкликано у зв`язку з виявленням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області розбіжностей у його прізвищі, зазначеному в заяві від 14 листопада 2022 року, направленні від 14 листопада 2022 року та в акті від 04 листопада 1993 року № 2.

Розбіжність полягає в тому, що зазначене в акті № 2 про нещасний випадок на виробництві прізвище ОСОБА_1 не збігається з його дійсним прізвищем « ОСОБА_3 ».

Згідно з наказом фірми «Тернопільбуд-ЛТД» від 18 січня 1996 року № 04 ліквідовано структурний підрозділ фірми «Тернопільбуд-ЛТД» - дільницю малої механізації. Таким чином, він не може безпосередньо звернутися до вказаного підприємства із заявою про усунення помилки у прізвищі під час складання акта № 2 про нещасний випадок на виробництві від 04 листопада1993 року, у зв`язку з цим просив заяву задовольнити.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 26 червня 2023 року заяву задовольнив, встановив факт, що має юридичне значення, а саме - належності заявнику ОСОБА_1 акта № 2 про нещасний випадок на виробництві, складеного 04 листопада 1993 року за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд-ЛТД»,.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 17 жовтня 2023 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2024 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільсього міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року заяву задоволено та встановлено факт належності ОСОБА_1 . Акту № 2 про нещасний випадок на виробництві, складеного 04 листопада 1993 року за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд-ЛТД», в якому прізвище ОСОБА_2 зазначене помилково.

ГУПФ в Тернопільській області не погодилося з таким рішенням суду, подало апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі.

Вказує що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, де зазначено про порядок проведення окремого провадження яким розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов.

Зазначає що товариство повідомило ОСОБА_1 про те, що виправити помилку при складанні Акта № 2 про нещасний випадок на виробництві, в якому прізвище ОСОБА_2 зазначене помилково від 05 листопада 1993 року на даний час немає змоги.

Крім того апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано висновки Обєднаної палати Касаційного цивільного суду у складі верховного суду в постанові від 23 січня 2023 року та 23 травня 2022 року, а саме що приватно правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визначення доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Тобто апелянт вказує, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1977 року працював в структурному підрозділі фірми «Тернопільбуд ЛТД» - дільниці малої механізації, що підтверджується записом у трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1

02.11.1993, будучи начальником ДММ, під час виконання своїх трудових обов`язків, ОСОБА_1 перевіряв якість покрівельних робіт на об`єкті База Укроптгалантерея. Близько 17:00 години, сходячи з даху по драбині відчув, що вона сунеться, втратив рівновагу та впав з висоти 3,5 м, отримавши при цьому травму.

За наслідком даного нещасного випадку керівником підприємства - дільниці малої механізації ОСОБА_4 , 05.11.1993 затверджено акт №2 про нещасний випадок на виробництві, складений 04.11.1993 за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що мав місце 02.11.1993. Копія акту №2 про нещасний випадок на виробництві, затвердженого 05.11.1993, долучена заявником до справи.

ОСОБА_1 є інвалідом II групи довічно.

В листопаді 2022 року заявник звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області щодо надання направлення на МСЕК для встановлення відсотків втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що мав місце 02.11.1993.

14.11.2022 Управлінням ВД ФСС України в Тернопільській області таке направлення на МСЕК заявнику видане вих. № 22-01-11/1330 від 14.11.2022.

В подальшому з листа обласної МСЕК №1 за вих. № 88 від 17.02.2023 стало відомо, що управлінням ВД ФСС України в Тернопільській області листом від 15.02.2023 за вих. №22- 01-11/47 відкликане направлення №22-01-11/1330 від 14.11.2022 видане на ОСОБА_1 , у зв`язку з чим обласна МСЕК №1 «не може провести огляд на предмет визначення відсотків втрати працездатності внаслідок травми отриманої на виробництві».

22.02.2023 року заявник звернувся із заявою до ВД ФСС України, в.о. начальника відділення ВД ФС України в Тернопільській області Євгена Лукавого з проханням надати роз`яснення у зв`язку чим відкликане вищезазначене направлення.

У відповідь управління ВД ФСС України в Тернопільській області повідомило, що направлення на МСЕК №22-01-11/1330 від 14.11.2022 відкликане у зв`язку з виявленими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області розбіжностями в прізвищі заявника, зазначеному в заяві від 14.11.2022, направленні від 14.11.2022 за вих.№22-01-11/1330 та акті від 05.11.1993 №2.

Розбіжність полягає в тому, що: зазначене в акті №2 про нещасний випадок на виробництві прізвище « ОСОБА_2 » не збігається з дійсним прізвищем заявника « ОСОБА_3 », яке зазначене у паспорті, серія НОМЕР_1 , виданому на ім`я заявника та свідоцтві про народження, серія НОМЕР_2 . Як вбачається з листа ГУ ПФУ у Тернопільській області, виявлені недоліки необхідно усунути.

Дана обставина підтверджується листом управління ВД ФСС України в Тернопільській області за вих. №22-01-11/53 від 24.02.2023 та листом ГУ ПФУ в Тернопільській області за вих. №1900-1104-5/5586 від 09.02.2023.

Згідно наказу фірми «Тернопільбуд-Лтд» №04 від 18.01.1996 ліквідовано структурний підрозділ фірми «Тернопільбуд-Лтд» - дільницю малої механізації.

25.04.2024 на адресу ТОВ «Тернопільбуд» ОСОБА_1 направив заяву, в якій просив виправити помилку в прізвищі та внести відповідні зміни в акт №2 про нещасний випадок на виробництві від 05.11.1993.

У відповідь на дану заяву Товариство повідомило, що 05.11.1993 був складений акт №2 про нещасний випадок на виробництві стосовно ОСОБА_1 . В даному акті була допущена орфографічна помилка в прізвищі потерпілого. ТОВ «Тернопільбуд» повідомило, що вищенаведений акт було складено щодо ОСОБА_1 , однак виправити дану помилку та внести зміни до акту №2 від 05.11.1993 на даний час Товариство немає змоги (лист ТОВ «Тернопільбуд» №01/374 від 20.05.2024 а.с. 235).

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд в постанові від 03.04.2024 року вказав, що пунктом 36 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №337 встановлено, що у разі виявлення в затвердженому акті за формою Н-1 недоліків у оформленні, що не впливають на об`єктивність розслідування, причини настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновки комісії (спеціальної комісії), відповідні зміни вносяться наказом роботодавця або органу, що утворив комісію (спеціальну комісію), водночас місцевий суд не встановив, чи звертався заявник до ТОВ «Тернопільбуд» (правонаступник фірми «Тернопільбуд-ЛТД») із заявою про виправлення помилки в акті про нещасний випадок на виробництві та дійшов передчасного висновку про те, що у зв`язку з ліквідацією дільниці малої механізації фірми «Тернопільбуд-ЛТД» заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, ніж звернення до суду.

При новому розгляді справи судом беззаперечно встановлено і це підтверджується дослідженими доказами, що при складанні акту за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві №2 від 04.11.1993, який затверджений 05.11.1993, допущено помилку в прізвищі заявника, а саме зазначено « ОСОБА_2 », хоча інші досліджені документи заявника (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане повторно 14.01.2003, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 06.02.2003) підтверджують, що вірне написання його прізвища « ОСОБА_3 ».

Встановлення такого факту має значення для встановлення відсотків втрати працездатності позивачем внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Згідно наказу фірми «Тернопільбуд-Лтд» №04 від 18.01.1996 ліквідовано структурний підрозділ фірми «Тернопільбуд-Лтд» - дільницю малої механізації, а його правонаступником є ТОВ «Тернопільбуд»

З метою усунення недоліків, вказаних в постанові Верховного Суду від 03.04.2024 року, заявник звернувся до ТОВ «Тернопільбуд» з відповідною завою про виправлення помилки в прізвищі та внесення відповідних змін в акт №2 про нещасний випадок на виробництві від 05.11.1993.

Проте ТОВ «Тернопільбуд» №01/374 від 20.05.2024 листом повідомило заявника про відсутність можливості виправити дану помилку та внести зміни до акту.

Таким чином заявник не має можливості в позасудовий спосіб шляхом звернення до підприємства виправити помилку в прізвищі з внесенням відповідних змін в акт №2 про нещасний випадок на виробництві від 05.11.1993.

Іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту чинним законодавством не передбачено.

Отже висновки суду першої інстанції, що факт належності правовстановлюючого документа (акту) заявнику знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору про право між заявником та заінтересованою особою із матеріалів справи не вбачається

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

З цих підстав доводи апеляційної скарги, що чинним законодавством передбачено позасудовий встановлення вказано факту, а судом не перевірено чи може ця заява взагалі розглядатись судом слід відхилити. Такі доводи апелянта спростовуються встановленими обставинами справи, за яких заявник не може в інший ніж судовий спосіб встановити відповідний факт.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що встановлення факту пов`язане зі спором про цивільне право.

Як стверджує сам апелянт встановлення факту потрібне заявнику для подальшого направлення його на МСЕК для встановлення відсотків втрати працездатності, а відтак колегія суддів не вбачає спору про право між заявником та апелянтом.

Твердження апелянта, що заявник не надав суду доказів, що вищевказаний акт належить саме йому спростовуються, дослідженими судом письмовими доказами, в спростування яких апелянтом не наведено переконливих аргументів. Посилання апелянта, що в акті зазначено посаду заявника, яку він на час складання акту не займав, а зайняв пізніше, не спростовує факт отримання заявником травми, що зафіксована в акті.

Доводи апелянта, що оскаржуваний акт не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент настання нещасного випадку, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як дана обставин не є предметом розгляду даної справи, а сам апелянт в судовий спосіб даний акт не оскаржив.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судвое рішення складено 21 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчука

Т.В. Спірідонова