УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 березня 2025 року м. Мукачево Справа №303/1860/25

2/303/587/25

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що подана позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини другої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 7 ст.177 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень ч.1 та ч. 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи в порядку самопредставництва або адвокатом.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до ч. 3 ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, фактичний аналіз вищенаведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.06.2022 року у справі №303/4297/20 (провадження №14-105цс21) зауважила, що з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи у цивільному судочинстві можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону,статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень (пункт 25).

Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (пункт 18).

З фактичного аналізу позовних матеріалів судом встановлено, що позовну заяву підписано Колесниченком Микитою Олеговичем. До позовної заяви долучено довіреність у порядку передоручення від 19.02.2025, згідно якої, Шкапенко О.В. на підставі довіреності від 18.05.2022 виданої АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АКЦЕНТ-БАНК" уповноважив, в порядку передоручення, Колесниченко М.О. представляти інтереси АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" в судах України (в тому числі, в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі, з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені закононом процесуальні документи.

Однак, згідно з долученою до матеріалів справи довіреністю №22908652-К-Н-О виданою АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» 23.01.2024 за підписом Голови Правління банку Кандауровим Ю.В., уповноважено керівника напрямку технологій стягнення проблемної заборгованості АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" Шкапенко О.В. представляти інтереси банку, зокрема, в судах України. Довіреність видана без права передоручення та є чинною строком до 22.01.2027.

Також позивач надав довіреність у порядку передоручення від 19.02.2025 сформовану через систему "Електронний суд", якою Кандауров Ю.В. уповноважує в порядку передоручення, Шкапенко О.В. представляти інтереси АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" в судах України. Довіреність видана з правом передоручення іншим особам.

За таких обставин, слід констатувати, що зміст довіреності №22908652-К-Н-О від 23.01.2024 суперечить змісту довіреності від 19.02.2025.

Крім того, відсутність нотаріального посвідчення довіреності у порядку передоручення суперечить також приписам ч. 2 ст.245 Цивільного кодексу України, відповідно до якої довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з приписами частини 1, 2 та 3 ст. 58 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують довіреність, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Строк, на який може бути видана довіреність, визначається цивільним законодавством України. Довіреність, видана в порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню після подання основної довіреності, в якій застережено право на передоручення, або після надання доказів того, що представник за основною довіреністю примушений до цього обставинами для охорони інтересів особи, яка видала довіреність.

Таким чином, подана довіреність в порядку передоручення від 19.02.2025 на Колисниченко М.О. суперечить положенням Цивільного кодексу України та Закону України "Про нотаріат", а тому вона не підтверджує повноважень на підписання позовної заяви.

Всупереч вимогам ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви не додано жодного документу (трудового договору, (контракту), посадової інструкції, наказу про прийняття на роботу), який би засвідчував можливість Колесниченко М.О. діяти від імені позивача в порядку самопредставництва.

За таких обставин, в позовних матеріалах відсутні документи, які б підтверджували, що позов підписала особа, яка має право діяти у справі за правилами самопредставництва юридичної особи.

Додана до позовної заяви довіреність таким документом не є, оскільки у ній зміст трудових (посадових) обов`язків підписанта не визначено.

Водночас, до позовної заяви не долучено доказів, що Колесниченко М.О. може здійснювати представництво позивача як адвокат у відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, а також не надано документів, що підтверджують такі повноваження (ч. 4 ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями частини першої статті 177 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до частини 7 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Поряд з цим, фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про відсутність у них доказу надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення (у випадку відсутності електронного кабінету).

Позивач в якості надання доказів направлення позовної заяви позивачу надав роздруківку з електронної пошти користувача ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення листа з темою «Позовна заява» користувачу на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

Поряд з цим, доказів того, що електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 є офіційною електронною адресою відповідача по справі матеріали справи не містять. Також зі змісту даної роздруківки не є зрозумілим, кому саме адресовано лист та чи отримав його адресат.

Водночас, в тексті позовної заяви зазначено, що електронний кабінет у ОСОБА_1 відсутній.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів надсилання відповідачу копій поданих до суду документів у відповідності до приписів ст.ст. 43, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною третьою ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость