ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1689/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2024 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 15 505 грн заборгованості за послуги позивача з утримання та обслуговування машиномісць, інфляційні втрати - 2 689,92 грн, 3% річних - 674,81 грн, а також судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що ТОВ «Будсервісматеріали» здійснює діяльність з утримання, технічного обслуговування і експлуатації напівпідземної автостоянки за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 14-А, прийнятої до експлуатації державною приймальною комісією відповідно до Акту № 187 від 31.07.2001 та переданої для подальшої експлуатації ТОВ «Будсервісматеріали» відповідно до Акту прийому-передачі № 31-03/Ср від 30.09.2003. ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 в підвалі напівпідземної автостоянки за вказаною адресою. 08.06.2005 між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ » та ОСОБА_1 було укладено договір № 08-06-26-8Н/Ср про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території, згідно умов якого власник передає, а виконавець приймає на обслуговування місце № 8Н, що знаходиться в напівпідземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 та належить власникові на праві приватної власності. Відповідно до п. 1.2 договору, виконавець забезпечує обслуговування стоянки і прилягаючої території, збереження транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги виконавця по експлуатації стоянки і бере участь у витратах по її утриманню. Витрати по утриманню та експлуатації напівпідземної автостоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення загальної суми витрат на кількість машиномісць. Згідно розрахунку витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.10.2021 діяв тариф у розмірі 580,00 грн щомісячно, З 01.09.2023 - 670,00 грн щомісячно. На адресу відповідача надсилалися пропозиції та додаткові угоди до діючого договору, в яких позивач пропонував погодити розмір щомісячної плати у відповідності до діючих тарифів. Відповідач не повернув підписані ним додаткові угоди і не направив на адресу позивача заперечень чи зауважень щодо нових тарифів. Відповідач оплачував послуги по утриманню й обслуговуванню машиномісць не у повному обсязі, у зв`язку з чим в період з 01.10.2021 по 01.11.2024 за ним утворилася заборгованість у розмірі 15 505,00 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання щодо оплати послуг за договором № 08-06-26-8Н/Ср, тому з нього підлягає стягненню вищевказана заборгованість, а також інфляційні нарахування та 3% річних.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 24.12.2024 відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з 10.08.2012 по 30.12.2024 пропозицій погодити додаткову угоду з новим розміром щомісячної оплати частки у витратах по утриманню і обслуговуванню машиномісця № 8Н на місяць йому не надходило та жодної додаткової угоди між ним та позивачем підписано не було. Згідно умов договору і додаткової угоди № 1 до договору з 08.06.2005 суму однієї частки складала 120,00 грн на місяць, а з 01.08.2023 - 195,00 грн на місяць. Відповідач стверджує що не має заборгованості перед позивачем, оскільки він щомісяця сплачує за надані послуги у вищевказаному розмірі.

10.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому повторно зазначив про те, що тариф дві змінювався, а відповідач продовжував сплачувати за старими тарифами.

14.02.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив про те, що його не повідомляли належним чином про зміну тарифів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ » здійснює діяльність з утримання, технічного обслуговування і експлуатації напівпідземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана товариству відповідно до Акту прийому-передачі № 31-03/Ср від 30.09.2003.

ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_2 , яке знаходяться на пів підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .

08.06.2005 між сторонами було укладено договір № 08-06-8Н/Ср про участь у комунальних, експлуатаційних витратах по підземній автостоянці і прилягаючій території, предметом якого є надання виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, в тому числі машиномісця № 8Н; послуг по забезпеченню пропускного режиму в тому числі з використанням систем контролю та управління доступом до паркінгу, та здійснення функцій управління. Власник зобов`язується виконувати умови договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених договором.

У відповідності до умов пункту 2.1. договору виконавець зобов`язався забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги.

Власник оплачує надані виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці власника у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки (пункт 4.1 договору).

Згідно пункту 4.4. договору на момент підписання даного договору сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складала 120 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 10.08.2012 року до договору від 08.06.2005 року сторони погодили внести зміни в договір, виклавши пункт 4.4. Договору в новій редакції: на момент підписання даної угоди розмір однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 195,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди від 01.10.2021 до Договору від 08.06.2005, сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 580,00 грн. на місяць, а відповідно до додаткової угоди від 01.09.2023 до Договору від 08.06.2005 сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 670 грн. на місяць.

Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 125 машиномісць.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг за договором від 08.06.2005 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 01.11.2024 року складає 15 505,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем і позивачем виникли договірні правовідносини саме щодо утримання машиномісця, належного ОСОБА_1 на праві власності, за що останній зобов`язаний здійснювати оплату.

Таким чином суд вважає доведеним, що позивач надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремленні і фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх сплачувати.

Суд встановив, що на адресу проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , надсилались позивачем пропозиції та додаткові угоди до діючого договору, в яких пропонувалось погодити розмір щомісячної плати (частку власника у витратах) у відповідності до діючих тарифів, але, як зазначено позивачем, відповідач не повернув позивачу підписані ним додаткові угоди і не направив на адресу позивача заперечення чи зауваження щодо нових тарифів.

При цьому суд вважає, що той факт, що ОСОБА_1 не підписав додаткові угоди, не може бути підставою для звільнення його від оплати за фактично надані послуги з утримання машиномісця, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно).

Зазначене обґрунтування суду узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими в постановах від 14.11.2018 року (справа № 756/11308/15), від 02.12.2020 року (справа № 761/48615/18), де суд також зазначив, що підставою для стягнення заборгованості є встановлений судом факт користування відповідачем послугами позивача з обслуговування паркомісця. Відсутність договору на утримання належного відповідачу паркомісця не може бути підставою для звільнення останнього від оплати наданих послуг. Незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна між сторонами у справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини, оскільки товариством послуги з утримання та обслуговування машиномісця, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний їх оплачувати.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням охорону його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

З огляду на фактичне отримання ОСОБА_1 зазначених вище послуг та їх часткової оплати за спірний період, про що ним не заперечується у відзиві на позовну заяву, останній має сплачувати фактичну вартість наданих послуг.

За таких умов суд не приймає доводи відповідача, що він не підписував додаткові угоди, що у справі відсутні належні, достатні і достовірні докази на підтвердження направлення позивачем додаткових угод відповідачу та отримання останнім пропозиції позивача про укладення додаткових угод до договору, в якості належної підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 15 505,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено частково вірність здійсненого нарахування. Так, за підрахунком суду період, за який має нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати становить з жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно та з січня 2024 року по кінець жовтня 2024 року включно, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Втім, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року. При цьому позивачем заявлено до стягнення також період з березня 2022 року по грудень 2023 року включно, за який стягнення не може бути нараховано з підстав зазначених вище.

Отже, за підрахунком суду до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 236,80 грн та інфляційні втрати в розмірі 940,59 грн.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги № 18/08/23/БСМ від 18 серпня 2023 року, укладеного між ТОВ «Будсервісматеріали » та адвокатом Фоменко Д.А., адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу/правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та додатками до нього, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар адвоката за надання правничої/правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розділом 4 договору передбачена вартість послуг та порядок здійснення розрахунків. Зокрема, пунктом 4.3 передбачено, що за результатами надання правничої допомоги за договором складається акт, в якому вказується вартість наданої адвокатом правничої допомоги. У пунктів 4.4 зазначено, що сума, вказано в актів про надання правничої допомоги, є гонораром адвоката та поверненню не підлягає.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що представником позивача до позову було долучено копію договору № 18/08/23/БСМ від 18 серпня 2023 року про надання правничої допомоги, копію ордеру на надання правничої допомоги № ВВ1097003 від 15 січня 2024 року, копію свідоцтва адвоката Фоменка Д.А. про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 21 до договору про надання правничої допомоги, а також акт приймання-передачі наданих послуг від 18.11.2024, відповідно до яких гонорар адвоката становить фіксовану суму - 5 000,00 грн.

Таким чином суд вважає доведеними вимоги про стягнення з відповідач на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 677,05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 274-279, 263-265, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» заборгованість за послуги по утриманню й обслуговуванню машиномісць за період з 01.10.2021 по 01.11.2024 у розмірі 15 505,00 грн, інфляційну складу боргу у розмірі 940,59 грн, 3% річних у розмірі 236,80 грн, судові витрати зі сплати судового збору 2 677,05 грн та витрати на правничу допомогу 5 000 грн, а всього 24 359,44 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали», , місце знаходження 02068, м. Київ, вул. Ахматової, 3, наявний електронний кабінет в системі «Електронний суд».

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 25.03.2025.