Справа № 214/9260/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

25 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Нестеренко К. А.,

у відсутність учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривому Розі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30 травня 2001 року на Криворізькій універсальній товарній біржі між ОСОБА_2 , яка діяла за себе та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як покупцями з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони.

В обґрунтування позовнимх вимог посилається на те, що 30 травня 2001 року між ОСОБА_2 , яка діяла за себе та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як покупцями з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір купівлі-продажу, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Криворізькій універсальній товарній біржі 30 травня 2001 року за № 001/625-Н. 01 червня 2001 року квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована за ОСОБА_1 в КП «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності та записано у реєстрову книгу №152П, сторінка №184, запис №182. Вказаний договір нотаріально не посвідчений. Після укладення договору купівлі-продажу позивач 15 червня 2001 року зареєстрував своє місце проживання за адресою вказаного нерухомого майна, де був зареєстрований до 21 листопада 2016 року. На сьогоднішній день зазначене нерухоме майно перебуває у користуванні позивача понад 20 років, який регулярно сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується відомостями кабінету абонента сайту ТОВ «НОВА-КОМ».

Водночас, у зв`язку з тим, що спірний договір від 30.05.2001 не було нотаріально посвідчено у відповідності до вимог ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), позивач позбавлений можливості розпорядитися своєю власністю, а тому вимушений звернутися до суду.

Ухвалою від 02.12.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.02.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Маслова В.Л. подала до суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, на вимогах наполягає, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив на позов до суду не подали.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні факти та обставини.

30 травня 2001 року між ОСОБА_2 , яка діяла за себе та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як покупцями з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений договір купівлі-продажу, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Криворізькій універсальній товарній біржі 30 травня 2001 року за № 001/625-Н.

01 червня 2001 року квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована за ОСОБА_1 в КП «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності та записано у реєстрову книгу №152П, сторінка №184, запис №182.

Вказаний договір нотаріально не посвідчений.

Сторони договору відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано, судом не встановлено.

Після укладення договору купівлі-продажу позивач 15 червня 2001 року зареєстрував своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де був зареєстрований до 21 листопада 2016 року. Таким чином, позивач, придбавши квартиру, зареєстрував її у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», вселився, тобто фактично вступив в права власника нерухомого майна.

Водночас, у зв`язку з тим, що спірний договір від 30.05.2001 не було нотаріально посвідчено у відповідності до вимог ст.ст. 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), позивач позбавлений можливості розпорядитися своєю власністю, а тому вимушений звернутися до суду.

Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу у 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири були чинними положення Закону України «Про товарну біржу», відповідно до умов яких договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно зі ст. 328 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтями 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, та те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, що не оспорюється сторонами, всі істотні його умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, право власності на нерухоме майно належним чином зареєстроване за позивачем, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, а договір - визнати дійсним.

Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Разом з тим, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від нотаріального посвідчення договору.

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі відзиву на позов до суду та доказів на його обґрунтування, не надали, тому враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України Про товарну біржу, ст. ст. 47, 128, 224, 227 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-282, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30 травня 2001 року на Криворізькій універсальній товарній біржі між ОСОБА_2 , яка діяла за себе та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як покупцями з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупцем з іншої сторони.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко