У Х В А Л А

26 лютого 2025року м. Київ

Справа №758/9302/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/2742/2024

Провадження № 88-ц /824/14/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини залишено без задоволення.

25 листопада 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бордуновою Н.О. до суду апеляційної інстанції подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами.

Заява мотивована тим, що 20 липня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 .

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, стан здоров`я вимагає систематичного лікування, протокол якого розписано на 6 років наперед, тому позивач системно витрачає значні кошти на лікування, відтак є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами і позов задовольнив частково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався приписами ч. 4 ст. 75 СК України, та виходив з того, що у позивача наявні доходи у розмірі вищому ніж прожитковий мінімум, та вказане вважав достатньо підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Однак, 29 жовтня 2024року рішенням у справі № 1-1/2023(72/23) Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України.

Рішенням Конституційний Суд України встановлено, що частина 4 статті 75 Сімейного кодексу України втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Визнання норми ч. 4 ст. 75 СК України неконституційною є підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами, що відповідає положенням ст. 423 ЦПК України.

Представник також зауважує, що судом апеляційної інстанції надано оцінку майнового стану відповідача ОСОБА_2 , та зазначено, що він є інвалідом III групи, має на утриманні сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у м. Відень та припинив здійснення підприємницької діяльності в Україні в квітні 2023 року, а до цього декларував відсутність доходу.

Вказані докази надані суду відповідачем, ОСОБА_2 , задля створення доказової бази відсутності у нього матеріальної спроможності забезпечувати колишню дружину, яка отримала інвалідність у шлюбі.

Однак, докази надані відповідачем не є достовірними, оскільки виїхавши з України до Республіки Австрія відповідач не припинив свою діяльність загалом, а зареєструвався приватним підприємцем у головній організації соціального страхування Республіки Австрія, тобто є висока вірогідність стверджувати, що відповідач припинив декларувати доходи в Україні, але не припинив їх отримувати взагалі.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд не врахував, що призначення державою соціальних виплат позивачеві не може впливати на призначення аліментів на утримання позивача.

Крім того, задля повного та всебічного розгляду справи доцільно зазначити, що позивач ОСОБА_1 , утримає свою матір похилого віку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, не здатна до самообслуговування, що підтверджується довідкою № 16/112 від 20 лютого 2024 року.

Тобто з системного аналізу матеріалів вбачається, що незважаючи на те, що позивач забезпечена рівнем доходу, вищим за прожитковий мінімум, проте вона потребує матеріальної допомоги для лікування, утримує дочку та матір похилого віку, а відповідач здатен таке утримання надавати, проте ухиляється.

На підставі викладеного просить задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2024 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: головуючий суддя: ОСОБА_5 , судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В ..

Матеріали справи №758/9302/23 надійшла до Київського апеляційного суду 29 листопада 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року відкрито провадження за заявою та призначено справу до розгляду на 26 лютого 2025 року о 15.00 год.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 січня 2025 року суддю судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_5 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з неможливістю судді ОСОБА_5. продовжувати розгляд справи №758/9302/23 (а/п 88-ц/824/14/2025), призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи №758/9302/23 (а/п 88-ц/824/14/2025) .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: головуючий суддя: Соколова В.В. , судді: Верланов С.М., Поліщук Н.В.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - Бордунова Н.О. підтримала заяву та просила про її задоволення.

Представник особи, яка подавала апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заперечувала проти доводів заяви, просила залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи заяви про перегляд постанови за виключними обставинами, колегія суддів дійшла висновків, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 09 серпня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн в дохід держави.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просив рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини залишено без задоволення.

Дані про касаційне оскарження вказаного судового рішення в матеріалах справи відсутні.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бордунової Надії Олександрівни, на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

25 листопада 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бордуновою Н.О. до суду апеляційної інстанції подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами.

Заява мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався приписами ч. 4 ст. 75 СК України, та виходив з того, що у позивача наявні доходи у розмірі вищому ніж прожитковий мінімум, та вказане вважав достатньо підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Однак, 29 жовтня 2024року рішенням у справі № 1-1/2023(72/23) Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України.

Рішенням Конституційний Суд України встановлено, що частина 4 статті 75 Сімейного кодексу України втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Визнання норми ч. 4 ст. 75 СК України неконституційною є підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами, що відповідає положенням ст. 423 ЦПК України.

Представник також зауважує, що судом апеляційної інстанції надано оцінку майнового стану відповідача ОСОБА_2 , та зазначено, що він є інвалідом III групи, має на утриманні сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у м. Відень та припинив здійснення підприємницької діяльності в Україні в квітні 2023 року, а до цього декларував відсутність доходу.

Вказані докази надані суду відповідачем, ОСОБА_2 , задля створення доказової бази відсутності у нього матеріальної спроможності забезпечувати колишню дружину, яка отримала інвалідність у шлюбі.

Однак, докази надані відповідачем не є достовірними, оскільки виїхавши з України до Республіки Австрія відповідач не припинив свою діяльність загалом, а зареєструвався приватним підприємцем у головній організації соціального страхування Республіки Австрія, тобто є висока вірогідність стверджувати, що відповідач припинив декларувати доходи в Україні, але не припинив їх отримувати взагалі.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд не врахував, що призначення державою соціальних виплат позивачеві не може впливати на призначення аліментів на утримання позивача.

Крім того, задля повного та всебічного розгляду справи доцільно зазначити, що позивач ОСОБА_1 , утримає свою матір похилого віку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, не здатна до самообслуговування, що підтверджується довідкою № 16/112 від 20 лютого 2024 року.

Тобто з системного аналізу матеріалів вбачається, що незважаючи на те, що позивач забезпечена рівнем доходу, вищим за прожитковий мінімум, проте вона потребує матеріальної допомоги для лікування, утримує дочку та матір похилого віку, а відповідач здатен таке утримання надавати, проте ухиляється.

На підставі викладеного просить задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У п.1 ч. 3 вказаної статті зазначено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18, яка розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, зазначив, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд звернув увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення».

Верховний Суд зазначив, що вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Вказані висновки Верховного Суду підтримані сталою та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 19 березня 2021 року у справі № 820/4475/18, від 19 березня 2021 року у справі № 311/2897/17, від 31 березня 2021 року у справі № 822/1824/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 296/2410/16-а, від 22 квітня 2021 року у справі № 820/4473/18, від 26 серпня 2021 року у справі № 825/2044/18, від 16 вересня 2021 року у справі № н/560/3794/18, від 08 лютого 2022 року у справі № 1640/2989/18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак, продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Крім того, ВП ВС у вказаній справі дійшла висновку, що встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

У даній справі заявник просить на підставі п.1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України (встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане) переглянути за виключними обставинами постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини було відмовлено.

Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року, якою було відмовлено у задоволенні позову на момент подання заяви про перегляд цієї постанови за виключними обставинами не виконана, оскільки рішення суду, яким у задоволенні позову відмовлено, не може вважатись невиконаним в розумінні положень п.1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

За такого правового регулювання та враховуючи наведені висновки Верховного Суду, правові підстави для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року у даній справі про відмову у задоволенні позову згідно п.1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України відсутні.

Також, колегія суддів наголошує, що ч. 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Окрім цього, у ст.97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду від 29 жовтня 2024 року №1-р/2024 у справі №1-1/2023 (72/23) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України. Частина 4 статті 75 Сімейного кодексу України, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

У даній справі Київський апеляційний суд у постанові від 10 червня 2024 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, зокрема, керувався приписами ч. 4 ст. 75 СК України, та виходив з того, що у позивача наявні доходи у розмірі вищому ніж прожитковий мінімум.

Заявник просить переглянути вказану постанову суду апеляційної інстанції від 10 червня 2024 року за виключними обставинами згідно п.1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, при цьому, посилаючись на Рішення Конституційного Суду від 29 жовтня 2024 року №1-р/2024 у справі №1-1/2023 (72/23), яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України.

В Рішенні Конституційного Суду зазначено, що частина 4 статті 75 Сімейного кодексу України, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, на момент ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року про відмову у задоволенні позову, зокрема, з підстав передбачених ч. 4 ст. 75 СК України, положення ч. 4 ст. 75 СК України були чинні.

За таких обставин, заявник просить переглянути за виключними обставинами постанову суду апеляційної інстанції, яка прийнята до ухвалення наведеного Рішення Конституційного Суду. При цьому, враховуючи висновки Верховного Суду, встановлена Конституційним Судом неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Інші доводи заяви, в частині не правильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невірна на думку заявника оцінка судом обставин справи та наданих сторонами доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі доводи не свідчать про наявність підстав до перегляду постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не зазначено та не доведено наявність виключних обставин передбачених п.1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.4 ст. 429 ЦПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить висновку, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав для такого перегляду постанови апеляційного суду та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 423, 429 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року за виключними обставинами - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст ухвали складений 24 березня 2024 року.