ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3534/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Цимбал І.К.,

при секретарі Козін В.Є.,

з участю сторін: представника позивача Нечипоренко С.В.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення боргу, посилаючись на те, що остання будучи власником паркомісця, не сплачує комунальні послуги по його утриманню, яке здійснюється позивачем, як обслуговуючою організацією, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом.

Рух справи.

16.09.2024 визначено головуючого суддю.

18.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

20.12.2024 за клопотанням представника відповідача постановлена ухвала про перехід до розгляду цивільної справи у спрощеному порядку з викликом сторін, розгяд справи призначено на 03.02.2025.

03.02.2025 розгляд справи не відбувся, відрядження головуючого.

10.02.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 03.03.2025, для уточнення позовних вимог.

03.03.2025 розгляд справи не відбувся, відрядження головуючого.

19.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, повний текст якого буде складено 25.03.2025 та оголошена вступна та резолютивна частини.

Доводи учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, проте зазначив, що договір між сторонами мав місце, коли відповідач володіла паркомісцем яке в подальшому було змінено за договором міни і нового договору укладено не було, незвжаючи на це позивач надавав відповідачу послуги по обслуговуванню її паркомісця, які відповідач не сплачувала протягом спірного періоду.

Крім того, представник зазначив, що за договором паркомісце є одне, проте на ньому зберігалося дві машини, і тому договір укладений між сторонами який діяв раніше містить дописку, що паркомісце подвійне. Проте, враховуючи, що автомобіля на одному паркомісці було два усі розрахунки позивач здійснив у подвійному розмірі, які відповідач сплачувала до часу виникнення боргу. Крім того, представник зазначив, що строки позовної даності до даних правовідносин не можуть бути застосовані оскільки на час дії карантинних обмежень та військового стану процесуальні строки зупиняються. Також представник позивача зазначив, що обслуговування парткомісця не входить до переліку житлово - комунальних послуг. Крім того, представник зазначив, що позивач входить до переліку об`єктів критичної інфраструктури на час дії карантинних обмежень та військового стану не припиняв здійснювати господарську діяльність і претензійно позовну роботу, але відповіді чому позивач не звертався з відповідним позовом до відповідача протягом семи років не надав.

Представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві /Т.ІІІ а.с. 17-18/, просив відмовити у задоволенні останнього посилаючись на те, що має місце судове рішення на підставі якого з позивача на користь відповідача була стягнута шкода за пошкодження майна останньої, а саме автомобіля. За домовленістю сторін, зокрема із попереднім керівництвом позивача, відповідача було звільнено від оплати послуг за утримання паркінгу, як взаєморозрахунок за завдану шкоду, стягнуто судовим рішенням, у зв`язку з чим останнє не було звернуто до виконання у примусовому порядку. Разом з тим, після зміни керівництва позивача, останнє припинило визнавати борг перед відповідачем, стягнутий судовим рішенням і виставило рахунок за не оплату послуг за обслуговування паркомісця за період який не охоплюється загальним строком позовної давності, наслідки спливу якого представник також просив застосувати. Представник вважає такі дії позивача недобросовісними і вважає, що заборгованість у відповідача за надані послуги по обслуговуванню паркомісця відсутня, оскільки позивачем і на даний час не виконано рішення суду про відшкодування шкоди, а тому ці кошти мають бути враховані як взаємозалік за оплату відповідних послуг. Крім того, представник зазначив у відзиві, що договірні зобов`язання між сторонами відсутні, у зв`язку з чим позивач здійснював управління майном всупереч закону.

Представник позивача зазначив, що будь яких домовленостей про взаємозалік між сторонами не існувало. Крім того, відповідач не звертала судове рішення до виконання та пропустила строк для вчинення відповідної дії у поновленні якого відповідачу було відмовлено судом, зокрема і апеляційним. Таким чином заборгованість позивача перед відповідачем відсутня.

Обставини встановлені судом.

Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.08.2005 по АДРЕСА_1 , позивача визначено експлуатуючою організацією /Т.І а.с. 14,15/.

Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна від 17.08.2005 відповідач набула право власності на паркомісце № НОМЕР_1 , загальною площею 17,00 кв.м., яке знаходиться в підземній автостоянці житлового будинку АДРЕСА_2 /Т.І а.с. 19-20/.

25.11.2005 відповідач повідомила позивача про те, що дозволяє використовувати належне їй паркомісце ще одним іншим автомоіблем /Т.І а.с. 26, 27/.

В подальшому згідно договору міни від 24.05.2006 відповідач обміняла належне їй на праві власності паркомісце № НОМЕР_1 на паркомісце № НОМЕР_2 , загальною площею 14,70 кв.м., яке також знаходиться в підземній автостоянці житлового будинку АДРЕСА_2 /Т.І а.с. 23-24/.

В період з 01.08.2018 по 31.07.2024 позивач надавав відповідачу оплатні послуги згідно затвердженого тарифу по утриманню та облуговуванню паркомісця власником якого є остання /Т.І. а.с.28 - 250, Т.ІІ а.с. а.с. 1- 236/.

Відповідно до копії акту звірки взаємних розрахунків за спірний період вбачається, що відповідач не оплачувала послуги за утримання та обслуговування паркомісця у спірний період з 01.08.2018 по 31.07.2024 /Т.ІІ а.с. 176/.

Мотиви суду при ухваленні рішення та норми застосовуваного закону.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку .

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:

витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих послуг з управління, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати.

Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих комунальних послуг, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Факт надання послуг відповідачем та представником останньої у спірний період не оспорювався, як і розмір тарифу, таким чином навіть за відсутності договору між сторонами, надані послуги, якими користувалася відповідач, що не також нею не заперечуються підлягають оплаті.

Разом з тим, позивачем зроблено розрахунок по оплаті відповідних послуг у подвійному розмірі, а саме незважаючи на те, що відповідач володіє лише одним паркомісцем, розрахунок здійснювався виходячи за два пракомісця, оскільки як як зазначає позивач, паркомісце відповідач використовувала для двох автомобілів.

Суд з такими доводами позивача не погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. ч. 1 - 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що у даному випадку договором або законом не встановлено обов`язку відповідача вносити подвійну оплату за користування одним паркомісцем, що перебуває у її власності, вразі використання його для паркування двох автомобілів, нарахування відповідачу оплати у подвійному розмірі є неправомірним, оскільки в даному випадку відповідач зобов`язана утримувати саме виключно майно, що їй належить.

Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 12 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно п. 3 роділу ХІІ ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд вважає неспроможними доводи представника позивача про те, що наслідки спливу строку позовної давності не підлягає застосуванню, через наявність закону щодо карантинних обмежень та військового стану. Так, представник позивача пояснив, що позивач є об`єктом критичної інфраструктури будь яких обмежень впроваджених, у зв`язку з карантином протягом спірного періоду у позивача не було, останній вів фінансово - господарську діяльність та претензійну позовну роботу, зокрема позивач протягом спірного періоду звертався до суду з аналогічними позовами, проте чому відповідні претензії не були висунуті відповідачу, відповіді не надав.

Поняття «майно» має автономне значення, яке є незалежним від офіційної класифікації у національному законодавстві і не обмежується правом власності на фізичні товари: деякі інші права та інтереси, які складають активи, також можуть розглядатися як «права на майно», і таким чином, як «майно» для цілей цього положення. Питання, яке необхідно розглянути в кожному випадку, полягає в тому, чи обставини справи, якщо їх розглядати в цілому, надавали заявникові право власності на матеріально-правові інтереси, захищені статтею 1 Протоколу № 1(Depalle v. France [ВП], § 62; Anheuser-BuschInc. v. Portugal [ВП], § 63; Oneryildiz v. Turkey [ВП], § 124; Broniowski v. Poland [ВП], § 129; Beyeler v. Italy [ВП], § 100; Iatridis v. Greece [ВП], § 54; CentroEuropa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], § 171; Fabris v. France [ВП], §§ 49 та 51; Parrillo v. Italy [ВП], § 211; BelaneNagy v. Hungary [ВП], § 76).

Визнання майнових інтересів національними судами є дуже важливим для оцінки Судом (Broniowski v. Poland [ВП], §§ 130-131), хоча і не є вирішальним.

Суд може враховувати національне законодавство, чинне на момент ствердужуваного втручання, якщо ніщо не вказує на те, що це законодавство суперечить предмету та меті ст.1 Протоколу № 1 (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, § 31).

Отже, з урахуванням наведених пояснень представника позивача, наявності двох правових норм матеріального та процесуального права щодо строку та умов за яких останній підлягає поновленню або продовженню, суд вважає необхідним врахувати ту обставину, що у позивача не було перешкод для звернення до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Відсутність відповідного правового навантаження для продовження строкуу матеріальному праві, окрім факту введення карантину зумовлює існуванню ризику можливого зловживання правом і унеможливлює перевірку добросовісності дії особи, отже не застосування наслідків спливу строків позовної давності, у даному випадку призведе до порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 17.07.2024, заборгованість підлягає стягненню з 17.07.2021, оскільки відповідач не надала доказів того, що між сторонами мала місце домовленість про взаємозалік або, що відповідні послуги позивачем не надавалися.

Що стосується нарахування позивачем 3% річних та штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, з 12.03.2020 до 30.06.2023 на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами та доповненнями та скасовано постановою КМУ

№ 651 від 27.06.2023.

Відповідно до Закону України від 17.03.2021 № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи зазначене, 3% річних та індекс інфляції згідно ст. 625 ЦК України, та пеня згідно ст. 549 ЦК України, підлягають стягненню з 30.07.2023.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Фірма «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, , рахунок НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299 заборгованість за в розмірі 25 340 грн., 3% річних в розмірі 764 грн. та індекс інфляції в розмірі 1 366 грн. 87 коп., а всього стягнути 27 470 /двадцять сім тисяч чотириста сімдесят/ грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, , рахунок НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299 судовий збір в розмірі 683 грн. 41 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: