Справа № 450/4256/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/3701/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Львів

Справа № 450/4256/21

Провадження № 22-ц/811/3701/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Пустомити 16 вересня 2024 року у складі судді Мельничук І.І. у справі за позовом ОСОБА_2 - правонаступника ОСОБА_3 , до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, з участю третіх осіб: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, приватного нотаріуса Олефіра Р.В., про визнання права користування в порядку спадкування,-

встановив:

12 жовтня 2024 року ОСОБА_3 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) звернулася до суду з цим позовом. ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ), з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування земельною ділянкою, площею 0, 1559 га, призначеної для особистого підсобного господарства, розташованої на території с. Соснівка, Львівського району Львівської області (раніше - територія с. Чишки - с. Соснівка Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області), яке належало ОСОБА_4 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Серії ІІ-ЛВ № № 019136, виданого Чишківською сільською радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_5 ) є рідною донькою ОСОБА_4 (попереднє прізвище - ОСОБА_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, а саме: право постійного користування вказаною вище земельною ділянкою площею 0, 1559 га, яку ОСОБА_3 успадкувала в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Факт належності ОСОБА_4 вказаного права підтверджується Державним актом на право постійного користування землею Серії ІІ-ЛВ № 019136, виданого Чишківською сільською радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення Виконавчого комітету цієї сільської ради від 9 грудня 1999 року № 60. 16 лютого 2021 року приватним нотаріусом Олефіром Р.В. заведено спадкову справу № 35/2021 після смерті ОСОБА_4 . 9 березня 2021 року приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцем не надано документів, які б підтверджували належне оформлене спадкодавцем права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Інформація про державну реєстрацію такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 2 квітня 2021 року підтверджується факт постійного спільного проживання ОСОБА_3 на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої вона ( ОСОБА_2 ) прийняла спадщину, подавши 28 травня 2022 року заяву про прийняття спадщини за законом, таким чином отримала право на прийняття належної ОСОБА_3 спадщини після смерті її матері - ОСОБА_4 . Спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_4 згідно рішення Чишківської сільської ради № 61 від 9 грудня 1999 року: «надати земельні ділянки в постійне користування громадянам згідно додатку № 3». Згідно цього додатку ОСОБА_4 надано в постійне користування земельну ділянку 0, 30 га. Надалі на частину земельної ділянки загальною площею 0, 1559 га отримано державний акт на право постійного користування землею Серії ІІ-ЛВ № 019136 від 19 січня 2002 року. Це пов`язано з тим, що ОСОБА_4 бажала отримати саме земельну ділянку яка межує з ділянкою, що була надана їй у власність згідно вказаного рішення (додаток № 2 до рішення № 61 від 9 грудня 1999 року). Згідно акту на право приватної власності ЛВ № 20100 від 19 січня 2002 року межа «А-Б» земельною ділянки площею 0, 1185 кв.м є межею «Г-В» спірної земельної ділянки. Стверджує, що в актах помилково зазначено, як підстава - рішення Чишківської сільської ради від 9 грудня 1999 року № 60, а фактично це є рішення № 61 від 9 грудня 1999 року. Право постійного користування спірною земельною ділянкою не припинилось у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , яка таке право отримала. Стверджує, що вона (позивач), як спадкоємець має право отримати у спадщину за законом право постійного користування спільною земельною ділянкою площею 0, 1559 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Пустомитівського районного районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення та постановити нове рішення про задоволення позову. Посилається на доводи позовної заяви. Вказує, що вона (позивач), як спадкоємець, має право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1559 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Стверджує, що чинне законодавство не містить такої підстави, як втрата права постійного користування у зв`язку з його не переоформленням. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування ділянкою за відсутності підстав, установлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному у рішенні Конституційного суду від 22 вересня 2005 року у справі №5-рп/2005. З огляду на те, що технічна документація на земельну ділянку відсутня, для державної реєстрації необхідно виготовлення технічної документації із землеустрою. Вказує, що вона (позивач) на початку 2023 року зверталась до відповідача щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) площею 0,1559 га. Рішенням відповідача №164-18/2023р. від 10 лютого 2023 року їй відмовлено у наданні дозволу із посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року, згідно якого безоплатна передача земель державної, комунальної власності, у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється і буде проводитись після закінчення воєнного стану. З огляду на наведене вона (позивач) на даний час позбавлена можливості звернутися із заявою щодо присвоєння земельній ділянці (на яку оформлено державний акт на право постійного користування землею «старого зразка») кадастрового номера.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 25 березня 2004 року, виданого Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

З Державного акта на право постійного користування землею Серії ІІ-ЛВ № 019136 від 19 січня 2002 року вбачається, що такий акт видано ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого комітету Чишківської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 9 грудня 1999 року № 60 «Про надання ОСОБА_4 у постійне користування земельної ділянки площею 0, 1559 га в межах згідно з планом».

Земельна ділянка розташована на території с. Чишки-Соснівка Чишківської сільської Ради. Землю надано для ведення особистого підсобного господарства.

Із матеріалів спадкової справи № 35/2021, заведеної приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька - ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Р.В. від 16 лютого 2021 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 2500 га, місце розташування: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0116; земельну ділянку площею 0, 1185 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0118, та земельну ділянку площею 0, 2141 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0117.

Постанова мотивована тим, що з поданих до нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством 6-місячний строк для прийняття спадщини, а згідно з довідкою Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 1 липня 2016 року № 877, на час смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не була зареєстрована з нею за однією адресою, а проживала без реєстрації.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 9 березня 2012 року звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Олефіра Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у якій просив видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою площею 0, 1559 га, яка розташована на території с.Чишки-Соснівка Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, призначена для ведення особистого підсобного господарства.

Постановою приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Р.В. від 9 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування цією земельною ділянкою.

Постанова мотивована тим, що з поданих до нотаріуса документів не вбачається підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса у встановлений законодавством 6-місячний строк для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а згідно з довідкою Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 1 липня 2016 року № 877, на час смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не була зареєстрована з нею за однією адресою, а проживала без реєстрації; спадкоємцем не надано для нотаріуса документів, які б підтверджували належне оформлення спадкодавцем права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Інформація про державну реєстрацію такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 2 квітня 2021 року у справі № 450/749/21 встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_3 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у будинку АДРЕСА_1 . Це рішення не оскаржене, набрало законної сили 6 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі цього рішення суду приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської Області Олефіром Р.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину на наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 2500 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0116; земельну ділянку площею 0, 1185 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0118, та земельну ділянку площею 0, 2141 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, село Соснівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0117.

Свідоцтво про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою, яка є предметом спору, нотаріусом не видано у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували належне оформлення спадкодавцем права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 16 травня 2022 року, виданого Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. заведено спадкову справу № 93/2022, з якої вбачається, що 28 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із ч. 1 ст. 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

1 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з ч. 1 ст. 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 цього Кодексу. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали.

У пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були до 1 січня 2008 року переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду її строк мав визначатися відповідно до закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнано неконституційним п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. У рішенні суду зазначено, що немає підстав визнавати неконституційною ст. 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміну «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного користування земельною ділянкою було набуте після 1 січня 2002 року, а саме: 19 січня 2002 року на підставі Державного акту, у зв`язку з чим таке право втрачено через його не переоформлення користувачем.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 18-13-0.3-1447/2-23 від 3 квітня 2023 року на запит Давидівської сільської ради від 7 лютого 2023 року № 309/03.01-05 стосовно надання копії технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0, 1559 га, розташованої за адресою: с. Соснівка, Львівський район, Львівська область, вбачається, що у Головному управлінні відсутня інформація щодо цієї земельної ділянки.

Тобто, користувачем не було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки площею 0, 1559 га, розташованої за адресою: с. Соснівка, Львівський район, Львівська область, для подальшої ідентифікації вказаної земельної ділянки, зокрема, присвоєння кадастрового номера та проведення державної реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою з метою приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, що є обов`язком суб`єкта права користування.

Згідно із загальнодозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин, зокрема, на відносини спадкування, дозволено те, що не заборонено законом. Можливість спадкування права постійного користування земельною ділянкою, як і права довічного успадковуваного володіння нею, забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необґрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них.

У постанові Верховного Суду від 5 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст. 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц та від 2 вересня 2020року у справі №467/626/18, право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Згідно із ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому законом.

Порядок державної реєстрації земельної ділянки визначено Законом України від 7 липня 2011 року «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 1 цього Закону державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Заява також може подаватися особою, якій на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідного договору було передано у господарське відання об`єкт державної власності, що використовується у процесі провадження діяльності з передачі електричної енергії і транспортування та/або зберігання природного газу, і на замовлення якої була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у постійне користування зазначеній особі.

Встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядок перенесення (внесення) відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру може відбуватись за умови наявності права власності або права користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що спадкодавцю належало право постійного користування спірною земельною ділянкою, однак відомості про таку не внесені до Державного земельного кадастру.

Державний акт на право постійного користування землею Серії ІІ-ЛВ № 019136 від 19 січня 2002 рокуне містить кадастрового номера земельної ділянки.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Це положення стосується тих земельних ділянок, які сформовано після 2011 року, коли почала діяти ст. 79-1 ЗК України.

Спірна земельна ділянка сформована у 2002 році.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» така земельна ділянка вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера.

Оскільки кадастровий номер не було присвоєно згаданій земельній ділянці, а відомості про зазначену земельну ділянку не було внесено до Державного земельного кадастру, земельній ділянці, слід визначити кадастровий номер у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Згідно із п.115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) або їх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або особи, якій надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що розробляється для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з метою передачі її в оренду в порядку управління спадщиною, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території, або іншої визначеної законом особи в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що відомості про спірну земельну ділянку, права на яку виникли до 2004 року, не були внесені до Державного земельного кадастру, для державної реєстрації земельної ділянки, такій не присвоєно кадастрового номера для її ідентифікації.

Позивач, як спадкоємець, вправі звернутися із заявою щодо присвоєння земельній ділянці (на яку оформлено державний акт на право постійного користування землею «старого зразка») кадастрового номера для ідентифікації земельної ділянки.

Суд першої інстанціїнадав обґрунтовану правову оцінку спірним правовідносинам, обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, норми права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності; ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, зокрема, що спірна земельна ділянка може бути ідентифікована без присвоєння їй кадастрового номера. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: _______________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк