ЄУ № 711/4534/24
Провадження №2/712/1850/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкасив порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні коштів,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути нараховані, але не виплачені при звільненні грошові кошти у сумі 112 842,11 грн.

У обґрунтування позовної заяви зазначив, що 05 лютого 2024 року позивача було звільнено з посади продавця-консультанта Департаменту роздрібної торгівлі та продажів ТОВ «Дієса» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Станом на дату звільнення заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становила 66 742,67 грн.

Позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку у сумі 56 252,10 грн. та заробітну плату за лютий 2024 року у сумі 1 014,29 грн., а всього 57 266,39 грн.

Згідно розрахункового листка за лютий 2024 року борг підприємства перед позивачем становить 112 842,11 грн., однак указані кошти ОСОБА_1 не виплачені, тому позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Короткий зміст позиції відповідача

Представник відповідача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

20 вересня 2024 року від ТОВ «Дієса» надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві представник відповідача зазначила, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, у сумі 112 842,11 грн. дійсно існує, що підтверджується розрахунковими листами. Право на отримання заробітної плати за виконану роботу є основоположними правами працівника, отже в сумі, визначеній розрахунковими листами, стягнення заробітної плати не оскаржується.

Однак, указана заборгованість виникла внаслідок обставин непереборної сили, а саме ведення воєнного стану. Торгово промислова палата підтвердила, що торгова мережа «Ельдорадо», до якої належить ТОВ «Дієса», зазнала значних збитків через ракетні удари по їхніх складах та магазинах у різних містах. Відповідачем подано позови до держави агресора російської федерації, в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення заподіяних збитків. Спричинення ТОВ «Дієса» матеріальних збитків збройною агресією стало підставою для неможливості забезпечення ними взятих на себе зобов`язань, в тому числі по своєчасній виплаті заробітної плати.

А тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви та клопотання сторін

30 липня 2024 року позивач подав клопотання про витребування доказів.

19 березня 2025 року позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Придніпровського районного суду м .Черкаси від 07 червня 2024 року справу передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, судове засідання відкладено.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2024 року цивільну справу передано для розгляду по суті до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/12677/23 про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2024 року справу передано для розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом

Наказом №Z00/02/02/003 про припинення трудового договору від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади продавця-консультанта Департаменту роздрібної торгівлі та продажів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» з 05 лютого 2024 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, за заявою працівника, з виплатою компенсації за 75 календарних днів невикористаної відпустки.

З розрахункового листка за лютий 2024 року вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця перед ОСОБА_1 становить 112 842,11 грн.

22 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Дієса» з вимогою про виплату йому належних при звільнені грошових коштів.

З розрахункових листків за жовтень 2023 року березень 2024 року вбачається, що у вказаний період заробітна плата позивачу виплачувалася не у повному обсязі, в результаті чого борг підприємства перед ОСОБА_1 складає 112 842,11 грн.

Сертифікатом №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Київська торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для ТОВ «Дієса»: збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Квітневе, вул.. Гоголівська, 1-А, де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл), Товариству з обмеженою відповідальністю «Дієса» щодо обов`язку (зобов`язання) вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін з 12 березня 2022 року за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

У сертифікаті №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року зазначено період дії вищезазначених форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року.

Оцінка аргументів учасників сторін

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення.

Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» визнає наявну у нього перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, однак посилається на те, що ця заборгованість виникла внаслідок форс-мажорних обставин.

З відзиву на позовну також вбачається, що відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, однак позивач у позовній заяві не ставить питання щодо стягнення саме середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, а просить стягнути нараховану, але не виплачену йому заробітну плату.

Ураховуючи наведені норми, відповідач повинен, відповідно до ст. 116 КЗпП України, сплатити позивачу нараховані йому, але не виплачені при звільнені заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 112 842,11 грн.

З розрахункових листків, наданих позивачем та відповідачем, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем вирахувано обов`язкові платежі (військовий збір та ПДФО).

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», таким чином з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні коштів, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 нараховані, але не виплачені при звільненні грошові кошти у сумі 112 842,11 грн.(сто дванадцять тисяч вісімсот сорок дві гривні одинадцять копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», , вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: О.С. Стеценко