У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 Справа №607/5545/25 Провадження №2-н/607/912/2025

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович розглянув заяву дочірнього підприємства «Авторитет плюс» Приватного підприємства «Східний масив» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території

У С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Авторитет плюс» Приватного підприємства «Східний масив» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 160 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.

В силу пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з частиною сьомою статті 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді № 1222360 з Єдиного державного демографічного реєстру від 23 березня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому слід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають з повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство, зокрема Цивільний кодекс України (далі ЦК України) передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 18 березня 2025 року. З матеріалів заяви вбачається, що заявником заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2020 року до 01 березня 2025 року, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, тобто три роки.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що у доданому до заяви про видачу судового наказу розрахунку боргу по особовому рахунку № НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено період нарахування із січня 2020 року до лютого 2025 року.

Як вбачається із вказаного розрахунку, останній платіж був здійснений 01 квітня 2021 року, тому, строк звернення до суду, який становить три роки, починаючи із квітня 2021 року, закінчився у квітні 2024 року.

Отже, станом на день звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу, минув загальний строк позовної давності щодо частини заявлених вимог, а саме щодо стягнення із боржника заборгованості по оплаті за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території за період із квітня 2021 року до 01 березня 2025 року включно, що свідчить про наявність спору між заявником та боржником про суму боргу, а тому такий спір підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Встановлення обставин зупинення перебігу строку позовної давності виходить за межі інституту наказаного провадження. Так, стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин зупинення строку позовної давності.

Водночас, пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. У протилежному випадку, вирішення питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження призведе до того, що боржник буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строку позовної давності, чим можуть бути обмежені права цього учасника справи.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише у порядку позовного провадження.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу заявник вказує, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань боржником, крім основного боргу, підлягає стягненню як 3% річних, так і інфляційні втрати, а також, штрафних санкцій.

Як встановлено судом із безпосередньо дослідженого розрахунку індексу інфляції та 3 відсотків річних, штрафних санкцій нарахованих ОСОБА_1 на суму заборгованості за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території, періодом нарахування означених складових є: 01 січня 2024 року 01 березня 2025 року.

Суд, розглядаючи означену вимогу заявника, вважає за необхідне зазначити про таке.

Розділом ІІ ЦПК України визначено як вимоги, за якими може бути видано судовий наказ (стаття 161 ЦПК України), так і підстави для відмови у видачі судового наказу (стаття 165 ЦПК України). Проте нормами вказаного розділу ЦПК України не регламентовано право суду, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, видати судовий наказ в частині вимог, що пред`явлені заявником до стягнення із боржника у безспірному порядку.

Це обумовлено тим, що суд, під час розгляду заяви про видачу судового наказу, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 168 ЦПК України).

У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки відсутні підстави для видачі судового наказу за заявою ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив» про стягнення із боржника ОСОБА_1 боргу за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території в сумі 24 811,44 гривень на підставі пункту 5 частини першої статті 165 ЦПК України, а розділом ІІ ЦПК України не передбачено право суду, що розглядає заяву про видачу судового наказу, видавати його лише у частині заявлених вимог, тому і для видачі судового наказу в частині стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих ОСОБА_1 на суму заборгованості за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території, за період із 01 січня 2024 року 01 березня 2025 року відсутні правові підстави.

Тож суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу як щодо вимоги про стягнення із боржника боргу за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території, так і щодо вимоги про стягнення індексу інфляції, 3 відсотків річних та штрафних санкцій за період із 01 січня 2024 року 01 березня 2025 року.

Отже, доводи, що наведені у заяві про видачу судового наказу, не знайшли свого підтвердження, а тому суд дійшов висновку, що наявні підстави, зокрема, визначені пунктом 5 частини першої статті 165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до вимог частини першої статті 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до частини другої статті 164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу не повертається; у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 163, 165 167, 258 261, 353 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У видачі судового наказу за заявою дочірнього підприємства «Авторитет плюс» Приватного підприємства «Східний масив» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надану послугу з управління (утримання) будинку та прибудинкової території відмовити.

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першою статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

5. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Т. І. Якімець