ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/209/25 Справа № 201/170/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
19 березня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі номер 201/170/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 , про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави,
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 , про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 15.03.2024 року по справі №201/170/24 та винести нове рішення яким задовольнити позовну заяву.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року без змін.

10 березня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві ТОВ «Автокредит плюс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції ТОВ «Автокредит плюс» надало до суду ордер на підтвердження повноважень в суді апеляційної інстанції, додаткову угоду від 20 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №2407-2/2023 від 24.07.2023 року; акт від 08.07.2024 року про надані послуги до договору про надання правової допомоги №2407-2/2023 від 24.07.2023 року; рахунок на оплату від 20.05.2024 року на суму 5000,00 грн; платіжну інструкцію №C3E65FD8-A від 23.05.2024 року та докази відправлення заяви іншим учасникам справи.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги до 2500,00 грн.

Вважає наведений відповідачем розмір судових витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу завищена, перелік послуг наданих адвокатом Кондратюком В.В. не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи.

Відзив, поданий відповідачем на апеляційну скаргу, не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою (текстуально й по суті) відтворює доводи, викладені заявником у відзиві, поданому до суду першої інстанції, та його виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт. Водночас на судових засіданнях був присутній адвокат Гомзяк І.А., який не міг чітко пояснювати факти запитувані суддею та відстоювати позицію товариства.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 46-47, том 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Судом встановлено, що 24.07.2023 року між відповідачем ТОВ «Автокредит плюс» та адвокатом Кондратюком В.В. укладено договір про надання правової допомоги №2407-2/2023 від 24.07.2023 року (а.с. 138-139, том 1).

Пунктом 4.1. розмір та умови гонорару адвоката за надану правову допомогу, якщо така надається на оплатній основі, визначається окремим договором.

20 травня 2024 року між відповідачем ТОВ «Автокредит плюс» та адвокатом Кондратюком В.В. укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №2407-2/2023 від 24.07.2023 року, відповідно до якої визначено вартість юридичних послуг та порядок оплати 5000,00 грн в строк до 24.05.2024 року (а.с. 30, том 2).

08.07.2024 року ТОВ «Автокредит плюс» та адвокатом Кондратюком В.В. підписано акт про надані послуги до договору про надання правової допомоги №2407-2/2023 від 24.07.2023 року, відповідно до якого вартість послуг (підготовка заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань по справі №201/170/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 , про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави, що розглядається Дніпровським апеляційним судом) становить суму в розмірі 5000,00 грн (а.с. 31, том 2).

Вказані послуги оплачені в розмірі 5000,00 грн, що підтверджуються платіжною інструкцію №C3E65FD8-A від 23.05.2024 року (а.с. 32, том 2).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи (яка, на думку колегії суддів, не є занадто складною), апеляційний суд вважає, що вимоги заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають частковому задоволенню та є обґрунтованими у розмірі 2500,00 грн. Такий розмір буде об`єктивним та справедливим.

Керуючись статтями 270, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» () витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500,00 гривень.

В іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: