ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 537/4740/20

провадження № 61-15747св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року в складі колегії суддів Абрамова П. С., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Джей Ті Інтернешнл Україна» Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - голова Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Джей Ті Інтернешнл Україна» Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України Голод Галина Іванівна, про визнання незаконними та скасування рішень роботодавця та профкому первинної профспілкової організації, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Первинної профспілкової організації Публічного акціонерного товариства «Джей Ті Інтернешнл Україна» Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України (далі - ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, профспілка) з указаним позовом, який мотивований тим, що з 17 листопада 1992 року він займав посаду культпрацівника профкому Кременчуцької тютюнової фабрики.

12 вересня 2006 року позивача переведено на посаду фінансового контролера профкому Закритого акціонерного товариства «Джей Ті Інтернешнл Україна» (далі - ЗАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна»), який з 18 жовтня 2011 року перейменовано на ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ.

Протоколом ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 14 березня 2018 року № 7 скорочено посади фінансового контролера і казначея та введено посади бухгалтера та фінансового аналітика. 27 березня 2018 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штатної одиниці фінансового контролера з 26 травня 2018 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України і рішення профспілкового комітету від 14 березня 2018 року № 7.

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади фінансового контролера відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з внесенням відповідного запису до трудової книжки на підставі протоколу від 18 травня 2018 року № 17 та постанови від 29 травня 2018 року № 5.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі № 537/2508/18, позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення засідання профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 14 березня 2018 року № 7; визнано незаконним та скасовано рішення засідання профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 18 травня 2018 року № 17, у частині надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади фінансового контролера; визнано незаконною та скасовано постанову ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 29 травня 2018 року № 5, якою було звільнено ОСОБА_1 , та поновлено його на посаді.

Рішенням профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленим протоколом від 14 листопада 2018 року № 40 та постановою голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 14 листопада 2018 року № 8, ОСОБА_1 поновлено на посаді фінансового контролера на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року.

Рішенням профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленим протоколом від 20 листопада 2018 року № 42, скорочено посаду фінансового контролера у зв`язку зі змінами в організації роботи ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ.

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штатної одиниці фінансового контролера з 23 січня 2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та рішення профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленого протоколом засідання від 20 листопада 2018 року № 42.

Рішенням профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленим протоколом від 18 січня 2019 року № 2, надано згоду на звільнення фінансового контролера ОСОБА_1 та 07 лютого 2019 року його звільнено з посади фінансового контролера у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з внесенням відповідного запису до трудової книжки на підставі протоколу профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 18 січня 2019 року № 2 та постанови голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 07 лютого 2019 року № 12.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано: рішення профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 12 червня 2017 року № 10; рішення профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 15 березня 2018 року № 8; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 03 травня 2018 року № 14; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 20 листопада 2018 року № 42; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 18 січня 2019 року № 2; постанову ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 07 лютого 2019 року № 12 про звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ. Стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 лютого 2019 року до 08 листопада 2019 року в розмірі 94 000,00 грн; 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2019 року стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 38 000,00 грн та судовий збір у розмірі 192,10 грн. Стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь держави судовий збір у розмірі 6 147,20 грн.

Рішенням профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленим протоколом від 11 листопада 2019 року № 20 та постановою від 11 листопада 2019 року № 20, ОСОБА_1 поновлено на посаді фінансового контролера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року.

Рішенням профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленим протоколом від 25 вересня 2020 року № 18, скорочено посаду фінансового контролера та бухгалтера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ у зв`язку зі змінами в організації роботи.

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штатної одиниці фінансового контролера профкому. Постановою голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 25 листопада 2020 року № 22 ОСОБА_1 звільнений з посади фінансового контролера у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, останній робочий день 25 листопада 2020 року.

Позивач вказував, що роботодавець під час його звільнення з посади фінансового контролера втретє допустив порушення КЗпП України, просив:

визнати незаконним та скасувати постанову профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 22 червня 2020 року № 11 про скорочення штату;

визнати незаконним та скасувати рішення засідання профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 25 вересня 2020 року № 18 про погодження скорочення штату та звільнення за скороченням штату бухгалтера та фінансового контролера профспілки;

визнати незаконною та скасувати постанову профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 25 вересня 2020 року № 16 про попередження скорочення посад;

визнати незаконною та скасувати постанову профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 25 листопада 2020 року № 22 про звільнення ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ;

стягнути з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2020 року до дати винесення рішення;

стягнути з профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 невиплачену вихідну допомогу в розмірі 10 427,50 грн;

стягнути з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 13 листопада 2020 року до 25 листопада 2020 року;

стягнути з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7 676,24 грн;

стягнути з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час не проведення розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2020 року до ухвалення судового рішення;

стягнути з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної інстанцій та Верховного Суду

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2022 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, відмовлено в позові.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

оскаржувані позивачем рішення голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ та профспілкового комітету ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ про скорочення штату, про звільнення працівників за скороченням штату прийняті уповноваженими особами в межах компетенції, наданої статтею 55 Конституції України, статтею 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV, статутом ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, Статусом профспілкового працівника, затвердженого постановою Президії Федерації Професійних спілок України 23 березня 2004 року № П-8-8;

ОСОБА_1 , який обіймав посаду фінансового контролера, є найманим працівником, але не є членом виборчого органу, тому що посада фінансового контролера не є виборною. Посада фінансового контролера фінансувалася коштами за рахунок внесків членів ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, яка є неприбутковою організацією, тому і рішення про скорочення штату, приймали члени профкому цієї організації (стаття 247 КЗпП України);

відповідачем дотримані положення статей 43, 247-249 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_1 з посади фінансового контролера з 26 листопада 2020 року;

судом встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників. Роботодавець провів опитування членів ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, за результатами їх думки, з метою зменшення видатків, прийняв рішення за погодженням з профкомом ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ про скорочення штату, визначивши за необхідне скоротити усіх найманих працівників, тобто фінансового контролера та бухгалтера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, залишивши в штаті одну виборну посаду голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, яку займає Голод Г. І. 25 вересня 2020 року роботодавець повідомив ОСОБА_1 про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП за два місяці до звільнення 26 листопада 2020 року. 24 листопада 2020 року профком ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ за поданням роботодавця голови ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ погодили звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Роботодавцем повідомлено ОСОБА_1 про відсутність вакантних посад як на момент його попередження про звільнення, так і на момент його звільнення;

відповідач дотримався процедури попередження найманих працівників про скорочення чисельності штату та питання їх працевлаштування, про що свідчать власноручні підписи найманих працівників на попередженнях та штатні розклади профспілкової організації у період, починаючи з дня попередження до дня звільнення найманих працівників;

твердження позивача та його представника про те, що посада бухгалтера була вакантною в період з 25 вересня 2020 року до 25 листопада 2020 року, не відповідають фактичним обставинам справи;

дії роботодавця як податкового агента під час звільнення ОСОБА_1 щодо утримання з нього військового збору та податків з доходів, отриманих ним під час примусового виконання державним виконавцем рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правомірними, такими, що відповідають положенням Податкового кодексу України, роз`яснення яких надано Головним управлінням Державної податкової служби України у Полтавської області № 46358/10/16-31-04-06-12 від 16 грудня 2020 року на звернення відповідача, а також правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові в справі № 359/10023/16-ц;

оскільки дії роботодавця під час звільнення ОСОБА_1 були правомірними, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь останнього, що відповідає положенням статям 11, 23, 1167 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року (провадження № 61-392св23) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати, компенсації та середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року залишено без змін.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що відповідачем дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Верховний Суд відхилив доводи позивача стосовно того, що йому не була запропонована посада бухгалтера, оскільки посада бухгалтера не була вакантною, тому не могла бути запропонована позивачу.Доводи касаційної скарги стосовно того, що голова ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» Голод Г. І. не мала права подавати подання на його звільнення та не може вирішувати питання щодо прийому та звільнення на роботу працівників, визнано безпідставними з посиланням на те, що вони спростовуються змістом Статуту ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» (пункт 4.14). Верховний Суд визнав обґрунтованими доводи касаційної скарги стосовно того, що відповідач провів утримання заробітної плати в порушення вимог статті 127 КЗпП України та не виплатив повністю вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Верховний Суд указав, що згідно з розрахунковим листом ОСОБА_1 , зокрема, за листопад 2020 року, під час його звільнення роботодавець нарахував позивачу заробітну плату, грошову допомогу при звільненні, грошові кошти за невикористану відпустку. Проте вказані кошти не були виплачені ОСОБА_1 при звільненні, а були утримані ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» як податковим агентом у рахунок сплати податку з доходу фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що відповідач правомірно утримав кошти, які він повинен був сплатити позивачу при звільненні, та передчасно виснував про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, заробітної плати за період з 13 листопада 2020 року до 25 листопада 2020 року, невиплаченої компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 липня 2023 року в оскаржуваній частині скасовано.

Стягнено з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 18 330,00 грн недоплаченого заробітку та 18 330,00 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок.

Стягнено з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 500,00 грн та 9 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 26 квітня 2023 року, суд апеляційної інстанції переглядав справу в частині відмови в позові про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати, компенсації та середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд керувався тим, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто з роботодавця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 94 000,00 грн. Утримання роботодавцем як податковим агентом із цієї суми податку з доходу фізичних осіб (18 %) у розмірі 16 920,00 грн та військового збору (1,5 %) в розмірі 1 410,00 грн, які не були стягнуті рішенням суду, суперечить вимогам закону.Відповідач не мав права проводити утримання вказаних грошових сум із заробітної плати працівника без його згоди. Та обставина, що на виконання судового рішення в справі № 537/935/19 під час виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в розмірі 94 000,00 грн не було утримано податки та обов`язкові платежі, згідно з вимогами статті 127 КЗпП України не надавало право відповідачу на утримання цих платежів в позасудовому порядку шляхом видачі наказу про утримання вказаних сум. Тому на користь позивача підлягають стягненню утримані з його заробітної плати суми податку з доходу фізичних осіб в розмірі 16 920,00 грн та військового збору в розмірі 1 410,00 грн, які не були утримані під час виконання відповідачем рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19.

Апеляційний суд указав, що невиплата позивачу належної грошової суми в розмірі 18 330,00 грн відбулася з вини відповідача, який незаконно їх утримав із заробітної плати позивача, тому він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи фактичні обставини справи, з якими була пов`язана тривалість невиплати працівнику належних сум, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд визнав за можливе зменшити виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку до розміру оспорюваної суми - 18 330,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року, просить скасувати постанову апеляційного суду та задовольнити позов у повному обсязі. Також просить розподілити судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу, понесені заявником у Верховному Суді.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що постановою Верховного Суду в цій справі за попереднього касаційного розгляду встановлено, що відповідач провів утримання податків та обов`язкових платежів з його заробітної плати протиправно. Тому роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за увесь час затримки до дня фактичного розрахунку. Апеляційний суд безпідставно зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року в справі № 759/1933/20 (провадження № 61-11175св21), від 19 вересня 2018 року в справі № 810/1549/17 (провадження № К/9901/2617/17), від 31 березня 2020 року в справі № 808/2122/18 (провадження № К/9901/68185/18), від 06 червня 2018 року в справі № 823/254/16 (провадження № К/9901/7730/18), від 09 грудня 2020 року в справі № 754/3378/18 (провадження № 61-4551св19), у постановах Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року в справі № 21-1765а15, від 27 квітня 2016 року в справі № 6-113цс16, щодо правильного застосування статті 117 КЗпП України.

Висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), на який послався апеляційний суд, незастосовний до цієї справи, адже в ній встановлені відмінні обставини. У цій справі відсутня недоброчесність позивача, адже він звернуся з позовом у місячний термін після звільнення, а невиплата належних при звільненні сум обумовлена незаконними діями відповідача.

Під час нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно її обчислювати шляхом множення середньоденної заробітної плати на число календарних, а не робочих днів. У постанові апеляційного суду відсутні будь-які розрахунки грошових сум.

Суд апеляційної інстанції розподілив судові витрати із порушенням процесуального закону, зменшивши розмір сплаченого ним судового збору до 30 %, а витрат на правничу допомогу - до 13 % від реально витраченої суми.

Апеляційний суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди.

Позиція ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що повністю розрахувався з ОСОБА_1 під час звільнення, нараховану суму позивач не оспорював. Утримання роботодавцем як податковим агентом із виплаченої суми податків та обов`язків платежів проведено на користь ОСОБА_1 , а не підприємства. Апеляційний суд не переглядав справу в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки Верховний Суд не передавав справу в цій частині на новий апеляційний розгляд. Розрахований позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в судах апеляційної та касаційної інстанцій є необґрунтованим та завищеним.

Фактичні обставини, встановлені судами

17 листопада 1992 року ОСОБА_1 прийнятий культпрацівником у профспілковий комітет Кременчуцької тютюнової фабрики.

12 вересня 2006 року ОСОБА_1 переведено на посаду фінансового контролера профкому ЗАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна», який з 18 жовтня 2011 року перейменовано в ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ.

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади фінансового контролера Профкому Первинної профспілкової організації у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року в справі № 537/2508/18 за позовом ОСОБА_1 до ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, третя особа - Голод Г. І. , про поновлення на посаді та відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили 21 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення засідання профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 14 березня 2018 року № 7; визнано незаконним та скасовано рішення засідання профкому Первинної профспілкової організації, оформлене протоколом від 18 березня 2018 року № 17 в частині надання згоди на звільнення фінансового контролера профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ ОСОБА_1 ; визнано незаконним та скасовано постанову профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 29 травня 2018 року № 5 про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ; стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 травня 2018 року до 13 листопада 2018 року в сумі 58 500,00 грн; стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн; стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн; стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь держави судовий збір в сумі 4 228,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

14 листопада 2018 року до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис, відповідно до якого є недійсним запис № 8 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади фінансового контролера профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ у зв`язку зі скороченням штату робітників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

20 листопада 2018 року на засіданні профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформленого протоколом № 42, вирішено питання про скорочення посади фінансового контролера, яку обіймав ОСОБА_1 .

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 письмово повідомлено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням посади, яку він обіймав, та зазначено, що у профспілковій організації відсутні вакантні посади, які б могли бути йому запропоновані, що підтверджується повідомленням від 22 листопада 2018 року.

Протоколом № 2 засідання профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 18 січня 2019 року надано згоду на звільнення фінансового контролера Профкому ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 23 січня 2019 року з виплатою йому вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та затверджено новий штатний розпис профкому з 24 січня 2019 року в кількості 2-х штатних одиниць: голова профспілкового комітету та бухгалтер.

Постановою № 12 ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади фінансового контролера у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно відомостей на виплату готівки № 4 за лютий 2019 року та видаткових касових ордерів від 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу в розмірі 8 311,17 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19, яке залишене без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано: рішення засідання профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 12 червня 2017 року № 10; рішення профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 15 березня 2018 року № 8; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 03 травня 2018 року № 14; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 20 листопада 2018 року № 42; рішення ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ, оформлене протоколом від 18 січня 2019 року № 2; постанову № 12 профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 07 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ. Стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 лютого 2019 року до 08 листопада 2019 року в сумі 94 000,00 грн, на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді фінансового контролера допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2019 року стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 38 000,00 грн та судовий збір у розмірі 192,10 грн. Стягнуто з ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ на користь держави судовий збір у розмірі 6 147,20 грн.

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штатної одиниці фінансового контролера у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на виконання рішення профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 22 червня 2020 року № 11 та на виконання протоколу засідання профкому ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ від 25 вересня 2020 року № 18. Постановлено запропонувати вільні посади або аналогічні посади за фахом не є можливим. Цей факт підтверджений особистим підписом ОСОБА_1 у попередженні про скорочення посади.

Постановою ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ ОСОБА_1 звільнений з посади фінансового контролера у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Останнім днем роботи вказано рахувати 25 листопада 2020 року. Постановлено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку. Оскільки під час виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в справі № 537/935/19 в примусовому порядку на користь ОСОБА_1 було стягнуто 94 000,00 грн, з яких не було утримано податки, постановлено утримати з ОСОБА_1 належні суми податків, а саме податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18 % - 16 920,00 грн та військовий збір в розмірі 1,5 % - 1 410,00 грн.

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 видано трудову книжку, що підтверджено його особистою розпискою.

ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ видала довідку про середню заробітну плату (для обчислення відпускних) ОСОБА_1 , за якою його загальна сума доходу для розрахунку для відпускних з листопада 2019 року до жовтня 2020 року становить 123 865,35 грн.

ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ видала довідку про середню заробітну плату (для обчислення вихідної допомоги) ОСОБА_1 , за якою його середня заробітна плата для розрахунку для обчислення вихідної допомоги з вересня 2020 року до жовтня 2020 року становить 10 427,50 грн.

Згідно з розрахунковими листами ОСОБА_1 , зокрема за листопад 2020 року, під час звільнення йому нараховано заробітну плату, грошову допомогу при звільненні, грошові кошти за невикористану відпустку. Проте вказані кошти не були виплачені ОСОБА_1 при його звільненні, а були утримані відповідачем як податковим агентом на рахунок сплати податку з доходу фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року.

Рух справи у Верховному Суді

21 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_3 , Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., відкрито касаційне провадження в цивільній справі та витребувано її із Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

За розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Грицик О. Ф. від 03 жовтня 2024 року за № 1174/0/226-24 у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3 на підставі службової записки Секретаря Третьої судової палати Фаловської І. М., відповідно до підпунктів 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 зі змінами та доповненнями,

пункту 3.3 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи за касаційним провадженням № 61-15747св23.

03 жовтня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 537/4740/20 (провадження № 61-15747св23) призначено судді-доповідачу Ситнік О. М., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.

07 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справу призначено до судового розгляду в складі п`яти суддів.

27 листопада 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Ухвалу мотивовано було тим, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року в цій справі (№ 537/4740/20) виснував, що ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУпротиправно утримала податки та обов`язкові платежі зі стягнутої рішенням суду на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. Вважала, що такий правовий висновок суперечить сталій судовій практиці Верховного Суду щодо застосування підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до правовідносин щодо виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Натомість усталена судова практика демонструє уніфікований підхід щодо функцій роботодавця як податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь працівника. У підтвердження вказаного колегія суддів послалася на постанови, зокрема, Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (пункти 86-90 постанови), Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 757/27799/21-ц, від 06 листопада 2024 року в справі № 359/6714/23 та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 826/16141/16, від 23 квітня 2019 року в справі № 2340/3023/18. Зокрема, зазначені постанови Верховного Суду в складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду містять подібні правові висновки такого змісту: «визначені судом до стягнення з роботодавця на користь працівника суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та вираховуються під час виплати працівнику. Присуджена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів під час її виплати». Необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів мотивувала необхідністю забезпечення принципу правової визначеності, досягнення єдності судової практики та усунення розбіжностей в застосуванні Верховним Судом підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України.

19 лютого 2025 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду справу повернуто на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду з підстав, що ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ як боржник в межах виконавчого провадження виконала рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 повністю, перерахувавши на користь ОСОБА_1 94 000,00 грн та не утримуючи з цієї суми доходів як податковий агент позивача зазначених вище обов`язкових платежів. З огляду на це, відповідач вирішив на свій власний розсуд та у позасудовому порядку відрахувати суму обов`язкових платежів (податок та військовий збір) за рахунок іншої виплати, належної до сплати ОСОБА_1 при його звільненні у листопаді 2020 року, як того вимагають положення частини першої статті 116 КЗпП України. Виходячи із зазначених вище обставини, Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року виснував: «Враховуючи викладене, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що відповідач правомірно утримав кошти, які він повинен був сплатити позивачу при звільненні та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, заробітної плати за період з 13 листопада 2020 року по 25 листопада 2020 року, невиплаченої компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час не проведення розрахунку при звільненні». Тобто, спір у цій справі не зачіпає питання правомірності або неправомірності утримання роботодавцем податків і зборів з оподатковуваного доходу працівника у межах здійснення однієї конкретної виплати.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України в редакції на момент звернення позивача до суду передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Неналежність розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 пов`язана з тим, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 позивача поновлено на роботі та стягнуто з роботодавця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 94 000,00 грн. Під час примусового виконання цього рішення суду сума в розмірі 94 000,00 грн була сплачена повністю. Однак у подальшому ОСОБА_1 був звільнений з посади фінансового контролера у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Йому вирішено роботодавцем виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.

Оскільки під час виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в справі № 537/935/19 в примусовому порядку на користь ОСОБА_1 було стягнуто 94 000,00 грн, з яких не було утримано податки, постановлено утримати з ОСОБА_1 належні суми податків, а саме податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18 % - 16 920,00 грн та військовий збір в розмірі 1,5 % - 1 410,00 грн.

Тобто під час звільнення ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату, грошову допомогу при звільненні, грошові кошти за невикористану відпустку, проте із вказаних сум роботодавець самостійно утримав податок з доходу фізичних осіб (18 %) у розмірі 16 920,00 грн та військовий збір (1,5 %) в розмірі 1 410,00 грн, які мали бути вирахувані із середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 100 під час обчислення середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком № 100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21)).

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 %).

Отже, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Такі висновки сформульовано в пунктах 86-90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (провадження № 11-43заі21).

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду вскладі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2024 року в cправі № 924/740/23 заначено, що суми дивідендів, заявлені до стягнення в судовому порядку фізичними особами-акціонерами з акціонерного товариства на їх користь, обчислюються судом без віднімання сум податків і зборів, тобто не зменшуються судом на суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Податки і збори із присудженої за рішенням суду до стягнення з емітента корпоративних прав (акціонерного товариства) суми дивідендів підлягають нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету самим акціонерним товариством (емітентом корпоративних прав, який здійснює нарахування дивідендів), якподатковим агентом фізичної особи-акціонера, при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена фізичній особі-акціонеру на підставі судового рішення сума дивідендів зменшується на суму податку на доходи фізичних осіб і військового збору. Отже, оскільки нарахування, утримання та сплата (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходу у вигляді дивідендів, що виплачуються фізичним особам-акціонерам, є обов`язком самого акціонерного товариства, суд у разі задоволення позову фізичної особи-акціонера про стягнення дивідендів визначає необхідну до стягнення суму дивідендів без вирахування з податку на доходи фізичних осіб та військового збору із зазначенням в резолютивній частині рішення про необхідність утримання при виконанні судового рішення із стягуваної суми установлених законодавством України податків і зборів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в справі № 826/16141/16 (адміністративне провадження № К/9901/7966/18) зазначено, що визначені судом до стягнення з роботодавця на користь працівника суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та вираховуються під час виплати працівнику. Присуджена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів під час її виплати.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в справі № 2340/3023/18 (адміністративне провадження № К/9901/6896/19) зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону є роботодавець, однак суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що обов`язково вказує в резолютивній частині рішення (постанови Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 757/27799/21-ц (провадження № 61-11515св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 359/6714/23(провадження № 61-8920св24)).

Отже, усталена практика Верховного Суду свідчить про уніфікований підхід щодо функцій роботодавця як податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь працівника.

Однак у рішенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 не було зазначено, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнута з роботодавця на користь працівника без урахування податків і зборів, та що роботодавець повинен самостійно розрахувати суму податкових відрахувань і зменшити суму, призначену судом, на суму нарахованих податків.

ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ як боржник в межах виконавчого провадження виконала рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19 повністю, перерахувавши на користь ОСОБА_1

94 000,00 грн та не утримуючи з цієї суми доходів як податковий агент позивача зазначених вище обов`язкових платежів.

У подальшому відповідач самовільно, на свій власний розсуд та в позасудовому порядку вирішив відрахувати із вихідної допомоги й компенсації невикористаної відпустки позивача при звільненні в листопаді 2020 року податкові платежі із сум, стягнутих рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року в справі № 537/935/19, чим допустив порушення положення частини першої статті 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Такі ж висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 19 лютого 2025 року в цій справі.

Встановлені в справі обставини підтверджують, що ОСОБА_1 під час звільнення виплачені не всі належні від підприємства суми, зокрема не в повному обсязі виплачено вихідну допомогу. Сума недоплати становить 18 330,00 грн.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції та Верховним Судом в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За доводами касаційної скарги оспорюється, зокрема, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений апеляційним судом.

ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2020 року до дня ухвалення рішення судом.

Апеляційний суд визначив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру оспорюваної суми - 18 330,00 грн.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) виснувала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зокрема, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця в спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 04 квітня 2024 року в справі № 201/8088/21 (провадження № 61-5189св23), від 22 лютого 2024 року в справі № 754/9761/21 (провадження № 61-11081св23) та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року в справі № 759/1933/20 (провадження № 61-11175св21), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

У постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 810/1549/17 (провадження № К/9901/2617/17), від 31 березня 2020 року в справі № 808/2122/18 (провадження № К/9901/68185/18), від 06 червня 2018 року в справі № 823/254/16 (провадження № К/9901/7730/18), від 09 грудня 2020 року в справі № 754/3378/18 (провадження № 61-4551св19), у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року в справі № 21-1765а15, на які посилається заявник, зазначено, що суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

У цій справі необхідних для правильного застосування статті 117 КЗпП України обставин не встановлено, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За змістом пунктів 2, 3 частини четвертої статті 265, пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення суду зазначаються: докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно із частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Законність та обґрунтованість судового рішення перевіряється за тими доказами, які надані в суді першої інстанції, та на підставі нових, якщо вони подані з дотриманням правил статті 367 ЦПК України.

Відповідно до статті 262 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням наведених вимог, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він виходив під час визначення сум, що підлягають стягненню.

Постанова апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, адже апеляційний суд взагалі не навів розрахунки стягнутої суми, не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, які мають враховуватись під час визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обмежився формальним висновком про те, що з урахуванням фактичних обставин справи, з якими пов`язана тривалість невиплати працівнику належних сум, вимог розумності та справедливості, апеляційний суд вважає за можливе зменшити виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку до розміру оспорюваної суми - 18 330,00 грн.

У цій справі позивача звільнено 25 листопада 2020 року, до суду він звернувся 29 грудня 2020 року, тобто не зволікав із захистом порушених прав, період затримки на момент розгляду справи апеляційним судом становив майже три роки та встановлено вину роботодавця щодо невиплати належних звільненому працівнику сум.

Постанова апеляційного суду не містить оцінки наведених обставин справи в контексті критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України.

Пославшись на довідку відповідача щодо середньої заробітної плати позивача за вересень-жовтень 2020 року (а. с. 106 т. 1), апеляційний суд не перевірив та не навів у рішенні висновки щодо відповідності такого розрахунку середньої заробітної плати вимогам Порядку № 100. Також суд не досліджував питання складової заробітної плати позивача за спірний період.

Зменшуючи виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд не вказав, від якої суми проводиться таке зменшення та з урахуванням яких встановлених у справі обставин чи поведінки сторін.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю законного рішення в справі, у зв`язку з чим оскаржувана постанова апеляційного суду щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Безпідставним є посилання заявника на висновки Верховного Суду України в постанові від 27 квітня 2016 року в справі № 6-113цс16, адже Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого а постанові від 27 квітня 2016 року а справі № 6-113цс16, про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, також необґрунтовані, оскільки постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року (провадження № 61-392св23) попередню постанову Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року скасовано в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ППОПАТ «Джей Ті Інтернешнл Україна» ПСПАКУ про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати, компенсації та середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року залишено без змін, зокрема й щодо відмови в позові про відшкодування моральної шкоди.

Тобто вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не входили до предмета перегляду апеляційним судом за нового розгляду справи.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розподілив судові витрати із порушенням процесуального закону, зменшивши розмір сплаченого ним судового збору до 30 %, а витрат на правничу допомогу - до 13 % від реально витраченої суми, необхідно зазначити, що відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками касаційного перегляду справи розгляд позовних вимог остаточно не завершився, оскільки справа передається на новий апеляційний розгляд, тому розподіл судових витрат (судового збору й витрат на правову допомогу) в справі, зокрема понесених у Верховному Суді, має бути проведений судом, який остаточно вирішить спір.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщосуд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанцій не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Під час встановлення наведених фактів судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат.

Щодо розглянутих апеляційним судом вимог про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати, компенсації в касаційній скарзі відсутні доводи, тому з огляду на межі касаційного оскарження (стаття 400 ЦПК України) справа в цій частині Верховним Судом не переглядалася.

Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року скасувати в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська