КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/336/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою з доповненнями адвоката Костіна Костянтина Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року та за апеляційною скаргою адвоката Костіна Костянтина Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року, ухвалені під головуванням судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли, Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Коцюба Алла Євгеніївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко Віталій Володимирович, про визнання протиправними та скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності, визнання права власності, -

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про витребування із чужого незаконного володіння квартири.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмету позову.

В обґрунтування позову вказує, що 21 червня 2006 року між ОСОБА_5 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено договір кредиту№10-29/2149.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір №02-10/1717, відповідно до умов якого Іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю АКБ «Уксоцбанк» квартиру загальною площею 172.2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На момент укладення договору іпотеки вартість предмету іпотеки складала 1 206 950,00 гривень.

АТ «Укрсоцбанк» пред`явив вимоги щодо існуючої заборгованості за договором кредиту і його дострокового повернення, а згодом звернув стягнення на предмет іпотеки.

Право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азізом Огли 26 квітня 2019 року на підставі Договору іпотеки.

Позивачка уважає, що реєстрація та перехід права власності до АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки відбулись із порушенням вимог чинного законодавства.

Вказує, що пункт 4.5 договору іпотеки передбачає право звернути стягнення в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", проте вказаним пунктом не передбачено іпотечного застереження. У іпотечному договорі відсутнє іпотечне застереження, на підставі якого могло бути вчинено державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем, тому банком безпідставно зареєстровано право власності на предмет іпотеки, адже між іпотекодавцем та іпотекодержателем не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказує, що як доказ наявності заборгованості банком надано виконавчий напис від 17 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим №2865, який згідно рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі №756/53/15 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що в матеріалах реєстраційної справи відсутня оцінка предмету іпотеки суб`єкта оціночної діяльності, яка б відповідала дійсній вартості квартири, відтак дії державного реєстратора суперечать частині 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Зазначає, що іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушень, що суперечить частині 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, докази спливу 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень відсутні.

Вказує, що перше неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором відбулось 10 вересня 2006 року, за період з 10 вересня 2006 року по 10 грудня 2006 року позичальником не сплачено повної суми заборгованості за строковими та простроченими відсотками та сплачені платежі спрямовувались на рахунок 2239. Стверджує, що 10 грудня 2006 року строк виконання зобов`язань за кредитним договором є таким, що настав, а заборгованість становить 124 596,44 доларів США, а не 299 993,24 доларів США, стягнутих згідно із рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №752/4838/15-ц.

Окрім того, на момент вчинення реєстраційних дій відповідачу було відомо про те, що предмет іпотеки перебував під арештами, що також є підставою для скасування державної реєстрації прав.

Ураховуючи наведене, стверджує, що квартира вибула з володіння позивачки не з її волі, відтак наявні підстави для визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора та скасування запису банку про право власності.

Окрім цього, вказує, що в подальшому 23 серпня 2019 року Державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" м. Києва Коцюба А.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: :34:02 на підставі висновку, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ "УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА"; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ "УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА", здійснено державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на три квартири:

- загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;

- загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивачка уважає, що об`єкт, а саме: квартира, загальною площею 172.2 кв.м., реконструйована та розподілена на три нові об`єкти.

Відповідно до інформаційної довідки об`єкт з реєстраційним номером нерухомого майна №000, який відповідав квартирі, загальною площею 172.2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та з 26.04.2019 належав на праві власності ПАТ "Укрсоцбанк" закрито.

При цьому, 29 серпня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48443186 від 29.08.2019 18:23:36, на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 231, виданий 29.08.2019, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру: загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

30 серпня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48458550 від 15:04:04 на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 233, виданий 30.08.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру: загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

27 вересня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48906265 від 15:46:05, на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 264, виданий 27.09.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру: загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та запис про право власності: №31375799, здійсненого Державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 172,2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розділену на три окремі квартири: загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ;

- припинити право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру: загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , запис про право власності №32940589 зареєстрованого згідно з рішенням Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Коцюби А.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48371478 від 23.08.2019 11:34:02, здійснений на підставі висновку, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА» шляхом скасування запису про право власності № 32940589;

- припинити право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру: загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , запис про право власності №32939948 згідно з рішенням Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Коцюби А.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48370458 від 23.08.2019 11:10:21, здійснений на підставі висновку, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА» шляхом скасування запису про право власності № 32939948;

- припинити право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру: загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , запис про право власності № 32938980; зареєстрованого згідно з рішенням Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Коцюби А.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48369364 від 23.08.2019 10:52:18, здійснений на підставі на підставі висновку, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2019, видавник: ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ ТА ОЦІНКИ МАЙНА» шляхом скасування запису про право власності № 32938980;

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру: загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , запис про право власності № 33007096, зареєстрованого згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48443186 від 29.08.2019 18:23:36, здійснений на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 231, виданий 29.08.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, шляхом скасування запису про право власності № 33007096;

- припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру: загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , запис про право власності № 33020920, зареєстрованого згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 48458550 від 30.08.2019 15:04:04, здійснений на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 233, виданий 30.08.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу шляхом скасування запису про право власності № 33020920;

- припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру: загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , запис про право власності № 33431697, зареєстрованого згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та іх обтяжень, індексний номер: 48906265 від 27.09.2019 15:46:05, здійснений на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 264, виданий 27.09.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу шляхом скасування запису про право власності № 33431697;

- визнати право власності ОСОБА_7 на квартиру, загальною площею 172.2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Костіним К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, незастосування норм матеріального права, що підлягали застосуванню.

Зазначає, що у вимозі про дострокове повернення кредиту, наданій АТ "СЕНС БАНК" державному реєстратору, нараховано розмір заборгованості у доларах США: строкова заборгованість 28 714,00 доларів США, прострочена заборгованість 626,00 доларів США, строкова заборгованість по нарахованих процентах 495,72 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 224 503,79 доларів США, пеня 513 888,08 доларів США, пеня 107 502,20 гривень, пеня до сплати 13 990 111,08 грн. Разом з цим, ані судовий експерт Перепелюк Світлана Миколаївна у експертному дослідженні від 18.12.2019 № 66, ані Київський апеляційний суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 752/4838/15 (строк виконання зобов`язань настав або 10 грудня 2006 року або 13 березня 2008 року), не змогли визначити дату початку неналежного виконання зобов`язань і настання строку виконання зобов`язань за договором кредиту №10-29/2149 від 21 червня 2006 року та встановити дійсний розмір заборгованості за ним, адже банк втратив право нараховувати відсотки з моменту настання строку виконання зобов`язань.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі №756/53/15 виконавчий напис, який би міг підтвердити наявність заборгованості, визнано таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з тим, що дійсний розмір заборгованості не встановлено, уважає несправедливою відмову у скасуванні державної реєстрації.

Посилається на порушення банком та державним реєстратором абзацу 6 пункту 1 та пункту 2 частини 3 статті 10, частини 2 статті 18, пунктів 3 та 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції від 04 лютого 2019 року та частини 1 статті 33, частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку», у редакції від 04 лютого 2019 року, чинних на момент здійснення державної реєстрації у зв`язку з відсутністю у іпотечному договорі з ОСОБА_1 іпотечного застереження.

Вказує, що банком не надано державному реєстратору всіх документів, визначених законом і підзаконними нормативно-правовими актами. У матеріалах реєстраційної справи відсутні докази щодо одержання іпотекодавцем вимоги про дострокове повернення кредиту, що додатково встановлено відповіддю Міністерства юстиції України. У матеріалах реєстраційної справи відсутні докази завершення тридцятиденного строку з моменту одержання іпотекодавцем вимоги про дострокове повернення кредиту перед зверненням до державного реєстратора і вчиненням державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Звертає увагу, що цей строк не додержано навіть з моменту направлення 29 березня 2019 року вимоги про дострокове повернення кредиту, реєстрація права власності банку відбулася 26 квітня 2019 року.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутня оцінка предмета суб`єктом оціночної діяльності, що порушує частину 5 статі 37 Закону України "Про іпотеку".

Звертає увагу, що Банку необхідно не лише надати реєстратору оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а й ознайомити іпотекодавця (позивачку ніяк не могло бути ознайомлено з оцінкою, адже її складено і затверджено лише 07 травня 2019 року через 11 днів після державної реєстрації).

Стверджує, що основним порушенням є те, що висновок про оцінку та інші матеріали не надано державному реєстратору і у матеріалах реєстраційної справи відсутній, відтак у позивачки відсутня необхідність доводити її недійсність. Фактично оцінку проведено вже після набуття банком права власності на предмет іпотеки, ймовірно для потреб подальшого продажу.

Окрім цього, звертає увагу, що на момент вчинення реєстраційної дії 26 квітня 2019 року предмет іпотеки перебував під арештами, відтак звернення стягнення на предмет іпотеки суперечило частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вказує, що у відповіді Міністерства юстиції України від 26 грудня 2019 року встановлено порушення, а саме відсутність у матеріалах реєстраційної справи доказів: укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя; завершення тридцятиденного строку з моменту одержання іпотекодавцем вимоги про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки; оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що відчуження квартир від банку на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснено оплатно.

Позивачка стверджує, що зазначені дії заздалегідь сплановані банком і відповідачами з метою приховання протиправного набуття банком майна позивачки та створення умов для унеможливлення його витребування із чужого незаконного володіння, використавши начебто інститут добросовісності відповідачів.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 жовтня 2023 року у справі №755/3994/20, 21 червня 2023 року у справі №644/4126/19, 30 листопада 2022 року у справі №641/728/20, 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15-ц, 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16, 20 вересня 2023 року у справі №127/27294/20, 13 вересня 2023 року у справі №334/4872/18, 11 вересня 2023 року у справі №727/3349/21, 04 вересня 2023 року у справі №754/17962/18, 19 квітня 2023 року у справі №377/505/19, 23 серпня 2023 року у справі №441/281/21, 11 серпня 2023 року у справі №212/10219/19, 04 липня 2023 року у справі №303/6325/21, 15 січня 2020 року у справі №199/4062/17, 01 березня 2023 року у справі №522/19144/19, 25 лютого 2021 року справі №331/3343/19, 01 лютого 2023 року у справі №638/15884/18, 07 вересня 2022 року у справі №688/684/20, 07 грудня 2022 року у справі №522/18222/19, 12 січня 2023 року у справі №308/5036/16, 21 червня 2023 року у справі №715/1572/21, 27 вересня 2023 року у справі №757/41927/18-ц; 11 липня 2023 року усправі №725/2030/21, 19 червня 2019 року у справі №917/2101/17, 21 вересня 2021 року у справі №910/4875/18, 27 лютого 2023 року у справі №917/1283/21, 21 березня 2023 року у справі №910/13137/21, 23 серпня 2023 року у справі №554/6003/21, 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, 03 травня 2023 року у справі №204/5424/21, 26 липня 2023 року у справі №302/1286/20, 18 січня 2023 року у справі №200/12998/18, 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19, 22 червня 2022 року у справі №335/8468/18, 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16.

Вказує, що розмір судових витрат на момент подачі апеляційної скарги становить 10 793,8 грн судового збору при поданні позову і за заяву про забезпечення доказів шляхом витребування, а також витрат, понесених позивачкою на правову допомогу адвоката у розмірі 72 500 грн та 50000 грн, у разі постановлення судом рішення про витребування майна позивача на його користь.

Мотивуючи наведеним, просить суд оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Не погодившись з додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року, адвокатом Костіним К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що крім заяви, поданої під час судових дебатів і присутності у судовому засіданні від 24 жовтня 2023 року адвокат Невкритий В.Ю. не здійснював представництво у цьому судовому процесі, не готував інші документи, необхідні для захисту ОСОБА_8 , відтак заявлений розмір витрат є неспівмірним, не підтверджений доказами.

За договором ОСОБА_8 з ОСОБА_9 неможливо зрозуміти, які конкретно послуги було надано, витрачено часу на них та чи погодився з їх надання і оплатою клієнт.

Вказує, що суд не з`ясував чи є розмір витрат, заявлений ОСОБА_9 , співмірним та реальний, чи були фактично понесені судові витрати, який час загалом витрачено адвокатом Невкритим В.Ю. на надання послуг.

Мотивуючи наведеним, просить суд додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

05 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу адвоката Костіна К.М., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року.

Уважає апеляційну скаргу необґрунтованою, та такою, що подана з підстав не згоди із висновками суду першої інстанції та з метою повторного розгляду справи.

Вказує, що спір між сторонами щодо заборгованості за кредитом розглядається не вперше. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк" та стягнуто на користь останнього заборгованість за кредитним договором. Вказує, що посилання скаржниці в апеляційній скарзі на експертний висновок в рамках іншої справи та обґрунтування ним своєї не згоди не передбачено чинним законодавством.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя та/або іпотечного застереження в договорі вказує, що з цього приводу в матеріалах справи містяться викладені роз`яснення відповідачів. Вказує, що відповідно до пункту 4.5.3 іпотечного договору, передбачена можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Оскільки позивачка своїм підписом та діями підтвердила згоду з усіма умовами як кредитного так і іпотечного договору, то твердження скаржниці про відсутність застереження суперечить діям скаржниці.

Щодо тверджень про недотримання відповідачем 30-ти денного строку вказує, що судом першої інстанції зроблено висновок про навмисне ухилення від отримання кореспонденції. Окрім цього, вказує, що банк неодноразово надсилав вимоги про дострокове повернення кредиту.

Щодо доводів про відсутність доказів отримання вимог та відсутність інформації за трек-номером поштового відправлення вказує, що інформація щодо поштового відправлення зберігається протягом 6 місяців з моменту реєстрації.

Вказує, що повідомлення про зміну поштової адреси для листування вказує, що надання копії банку не є належним повідомленням, та не звільняє позивачку обов`язку виконати встановлені у договорі дії. У свою чергу, направлення банком кореспонденції на іншу адресу, ані ж зазначену у договорі, призвело б до порушення останнім умов договору.

Вказує, що порядком визначений вичерпний перелік документів, який заявник повинен подати до державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки, до якого не входить висновок про вартість майна.

Вказує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції у позивачки не виникало сумнівів щодо здійснення оцінки майна, всі аргументи зводились до того, що оцінка не проведена на момент реєстрації, а розмір боргу не доведено.

Щодо тверджень про недобросовісність набувачів нерухомого майна, вказує що такі твердження є необґрунтовані та нічим не підтверджені.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

08 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Невкритого В.Ю., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу.

Посилається на безпідставність апеляційної скарги.

Вказує, що підпунктом 4.5.3 пункту 4.3 іпотечного договору визначено, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед інших способів - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Із змісту норм Закону України "Про іпотеку" убачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Посилається на помилковість тверджень скаржниці в тій частині, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містила та не передбачала можливості застосування такої інституції, як іпотечне застереження.

Вказує, що державна реєстрація права власності на користь ПАТ "Укрсоцбанк" проведена на підставі Іпотечного договору, який містить відповідне іпотечне застереження, а не виконавчого напису, як помилково уважає скаржниця. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має абсолютно ніякого значення на підтвердження, або ж спростування правомірності реєстрації права власності на іпотечну квартиру.

Вказує, що позивачці після отримання повідомлення банку від 30 листопада 2012 року було відомо про необхідність повернення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитними коштами, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, але протягом 7 років вказані обов`язки виконано не було, жодного наміру їх виконувати скаржниця не проявила.

З огляду на зазначене, недотримання Банком тридцятиденного строку на сплату заборгованості після направлення другої вимоги від 29 березня 2019 року не обмежило позивачку у праві та можливості сплатити заборгованість до моменту відчуження нерухомого майна.

Вказує, що перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя не становить підставу недійсності правочинів, оскільки законодавець встановив для цього спеціальний спосіб захисту, а саме звернення до іпотекодержателя з позовом про відшкодування збитків.

Вказує, що відповідачіу справі є добросовісними набувачами квартир, і протилежного у судовому засіданні не доведено, відтак набуті ними у власність квартири не можуть бути у них витребувані.

Звертає увагу, що об`єкт нерухомості було реконструйовано та розподілено на три нові об`єкти, квартири АДРЕСА_5 , як об`єкта нерухомого майна із попередніми характеристиками не існує у первісному вигляді на час розгляду справи. Можливість створення з трьох квартир однієї квартири може підтвердити або спростувати лише експерт, або ж інша особа із відповідним рівнем знать та кваліфікації. Матеріали справи не містять жодного висновку експерта або іншого документу, що підтверджував би можливість створення у первісному вигляді майна, розділеного на декілька частин.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

08 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Невкритого В.Ю., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

Вказує, що той факт, що представник відповідача приймав участь у справі лише з 2023 року, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Звертає увагу, що договором про надання правової допомоги визначено вартість надання послуг у суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 гривень. Фактично надані адвокатом послуги підтверджуються наявними у справі доказами.

Звертає увагу, що як судова практика, так і положення ЦПК України не ставить вирішення питання щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в залежність від того, чи понесла фактично сторона ці витрати, чи повинна понести їх у майбутньому.

Уважає апеляційну скаргу безпідставною.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

17 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь адвоката Костіна К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на відзив адвоката Невкритого В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 .

Вказує, що пункт 4.5.3, як і будь-яке інше положення договору іпотеки, не встановлює саме іпотечне застереження (відсутні словосполучення, що це є "іпотечним застереженням"), а також не визначає порядок реалізації права на звернення стягнення, що могло би тлумачитись як іпотечне застереження.

Щодо доводів про те, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не має значення для цієї справи, вказує, що рішенням суду установлено, що банком не надано документів, що свідчать про безспірність його вимог. Окрім цього, факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обставиною того, що сума заборгованості на момент його вчинення не була безспірною.

Звертає увагу, що відповідачами та банком не надано висновок експерта або інший документ про те, що первісний об`єкт фактично не існує та висновку про неможливість об`єднання майна, розділеного на декілька частин.

Просить апеляційну скаргу задовольнити.

17 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь адвоката Костіна К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на відзив адвоката Невкритого В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 на додаткове рішення у справі.

В цілому, відповідь на відзив дублює доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року.

26 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь адвоката Костіна К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на відзив ОСОБА_2 .

Вказує, що висновок судового експерта Перепелюк С.М. здійснено на замовлення ОСОБА_10 , який діяв за довіреністю від ОСОБА_1 .

Пункт 4.5.3 договору іпотеки і будь-яке інше положення договору не встановлює саме іпотечне застереження (відсутні словосполучення, що це є "іпотечним застереженням"), а також не визначає порядок реалізації права на звернення стягнення, що могло би тлумачитись як іпотечне застереження. Вказує, що у договорі іпотеки не визначено, що іпотекодержатель має право набути право власності на предмет іпотеки безпосередньо на підставі пункту 4.5.3.

Зазначає, що ОСОБА_2 не спростовано те, що суд першої інстанції уважав помилковим одержання ОСОБА_1 повідомлення банку від 30 листопада 2012 року.

Зазначає, що ОСОБА_2 не спростував обізнаність банку про зміну адреси реєстрації позивачки та необхідність надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту на адресу: АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що ОСОБА_2 визнає той факт, що оцінку проведено після здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, однак зазначає, що це є формальним порушенням.

Вказує, що відповідачем не спростовано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 червня 2023 року №757/52805/20, а також від 08 листопада 2023 року №201/5420/20, від 08 листопада 2023 року №607/15052/16-ц, згідно яких незначний проміжок часу між перереєстрацією права власності на предмет іпотеки та його наступним відчуженням свідчить про недобросовісність набувачів.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

14 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Костіна К.М. щодо звіту ТОВ "Незалежна експертна компанія", складеного і затвердженого 07 травня 2019 року.

Зазначає, що банком не надано жодного доказу на підтвердження оцінки предмету іпотеки. Звертає увагу, що звіт ТОВ "Незалежна експертна компанія", складений і затверджений 07 травня 2019 року, не міг бути наданий Державному реєстратору Комунального підприємства "Світоч" м. Києва Алієв Гусейн Азіз Огли, оскільки реєстраційну дію здійснено 26 квітня 2019 року, тобто за два тижні до складення і затвердження звіту про оцінку майна.

Не надання банком державному реєстратору та відсутність в матеріалах реєстраційної справи оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності порушує частину 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку" у редакції від 04 лютого 2019 року, чинній на момент здійснення державної реєстрації від 26 квітня 2019 року.

Банку необхідно було не лише надати реєстратору оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а й ознайомити іпотекодавця, при цьому ОСОБА_1 ніяк не могло бути ознайомлено з оцінкою, адже її складено і затверджено лише 07 травня 2019 року, через 11 днів після державної реєстрації.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Владикін О.Н. доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_11 - адвокат Невкритий В.Ю., представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Півторак Т.О. проти доводів апеляційних скарг заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд робить такі висновки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 є добросовісними набувачами квартир, і протилежного в судовому засіданні не доведено, а отже набуті ними у власність квартири не можуть бути у них витребувані.

Суд також вказав, що об`єкт нерухомості було реконструйовано та розподілено на три нові об`єкти, квартири АДРЕСА_5 , як об`єкта нерухомого майна із попередніми характеристиками не існує у первісному вигляді на час розгляду справи.

Суд звернув увагу, що об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

При цьому, суд вказав, що між сторонами іпотечного договору була узгоджена можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. Направлення вимоги іпотекодавцю підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. На час відчуження нерухомого майна 26 квітня 2019 року судовим рішенням був встановлений розмір заборгованості, відсутність в матеріалах реєстраційної справи оцінки предмету іпотеки не становить підставу недійсності (скасування) правочину.

Суд також вказав, що недотримання формальної процедури повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не призвело до реального порушення прав позивачки.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що 21 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №10-29/2149, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 191 200,00 доларів США, із сплатою 11,0 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме чотирикімнатної квартири, загальною площею 172,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.4, 2.5 такого договору.

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом уважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого для погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (том 1 а.с.25-30, том 3 а.с.28-30).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 21 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір №02-10/1717. За умовами укладеного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателя у якості забезпечення позичальником зобов`язань за основним зобов`язанням, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем позичальником відповідно до умов договору, яким обумовлене основне зобов`язання, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Відповідно до пункту 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.5 договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів:

4.5.1 на підставі рішення суду; або

4.5.2 на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

4.5.3 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", або

4.5.4 шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку"; або

4.5.5 шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованими іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".

Згідно пункту 6.2 договору усі повідомлення за цим договором будуть уважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде уважатися дата їх особистого вручення, або датою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача (том 1 а.с. 31-33, том 3 а.с. 20-21).

Згідно даних листа АКБ соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" "02/1-13/421 від 13 березня 2008 року убачається, що позивач просив ОСОБА_5 повернути залишок заборгованості за договором кредиту, що становить 170 520,63 доларів США; сплатити заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі 5 875,80 доларів США; сплатити пеню по кредиту у розмірі 1 555,58 гривень (том 1 а.с.59-60).

17 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_7 , 9-К (том 3 а.с. 22).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі №756/53/15 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ "Укрсоцбанк" третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий напис №2865 від 17 квітня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем, таким, що не підлягає виконанню (том 2 а.с. 142-144).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року у справі №752/4838/15-ц задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 299 993,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 лютого 2015 року становить 5 018 565,63 грн та судовий збір в сумі 3654 грн (том 2 а.с. 134-137).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором, яка на 04 лютого 2015 року становить 5 018 565,63 гривень та судового збору у сумі 3 654,00 гривень скасовано. Відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" у задоволенні позову про стягнення солідарно з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 5 018 565,63 гривень та судового збору у сумі 3 654 гривень (том 1 а.с. 46-49, 138-141).

29 березня 2019 року АТ "УКРСОБАНК" на адресу ОСОБА_13 ( АДРЕСА_8 ) та ОСОБА_14 ( АДРЕСА_9 ) направлено вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. Направлені вимоги містять попередження про те, що в разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку АТ "УКРСОБАНК" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (том 2 а.с. 79-82, 119-124, том 3 а.с.24-27).

Згідно даних Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №184667541 від 15 жовтня 2019 року убачається, що рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено на підставі документів: - вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник АТ «Укрсоцбанк»; - докази направлення вимоги, серія та номер: б/н, видавник АТ «Укрсоцбанк»; - Кредитний договір, серія та номер: 10-29/2149, 01.06.2006, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк»; - Іпотечний договір, серія та номер: 02-10/1717, виданий 21.06.2006, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк» (том 1 а.с. 34-45).

Окрім того, згідно даних вказаної Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №184667541 від 15 жовтня 2019 року, убачається, що зареєстровано:

- право власності ОСОБА_2 на квартиру: загальною площею (кв.м): 85.3, житловою площею (кв.м): 30.8, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , запис про право власності № 33007096, згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48443186 від 29.08.2019 18:23:36, здійснений на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 231, виданий 29.08.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ;

- право власності ОСОБА_3 на квартиру: загальною площею (кв.м): 32.5, житловою площею (кв.м): 17.5, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , запис про право власності № 33020920, згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 48458550 від 30.08.2019 15:04:04, здійснений на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 233, виданий 30.08.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу;

- право власності ОСОБА_4 на квартиру: загальною площею (кв.м): 54.4, житловою площею (кв.м): 27.2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , запис про право власності № 33431697, згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романченка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48906265 від 27.09.2019 15:46:05, здійснений на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 264, виданий 27.09.2019, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до даних висновку про вартість майна, складеного ТОВ "Незалежна експертна компанія" на замовлення АТ "Укрсоцбанк", ринкова вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_10 , 9-К становить 6 150 498,00 гривень. Датою оцінки значиться 26 квітня 2019 року, датою складання звіту - 7 травня 2019 року (том 2 а.с. 83).

Під час апеляційного перегляду апеляційним судом витребувано Звіт про незалежну оцінку майна чотирикімнатної квартири АДРЕСА_11 , 9-К, складеного ТОВ "Незалежна експертна компанія", (дата оцінки 26 квітня 2019 року), період складання звіту 07 травня 2019 року, згідно даних якого убачається, що вартість об`єкта оцінки становить 6 150 498,00 гривень (том 5 а.с. 211-234).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частина 1 статті 572 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно частини 1, 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідновідносин), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставідоговору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

У цій справі установлено, що відповідно до пункту 4.5 договору іпотеки Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із визначених способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (пункт 4.5.3).

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно статті 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) унормовано, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

У постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №367/7589/15 наведено такий висновок: «Проте суди не звернули уваги, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя».

Отже, посилання суду першої інстанції на редакцію Закону (зокрема, статті 37), яка набрала чинності 14 січня 2009 року, ураховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, а також факт того, що договір іпотеки укладено до введення в дію вказаної редакції Закону, а саме 21 червня 2006 року, є помилковим.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині недотримання процедури вручення вимоги про усунення порушення з огляду на таке.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заявна це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

При цьому, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів згідно переліку, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

З огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначена у частині 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зроблено правовий висновок про те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Недотримання вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, за відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

У цій справі установлено, що згідно пункту 6.2 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть уважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде уважатися дата їх особистого вручення, або датою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Згідно даних іпотечного договору № 02-10/1717 від 21 червня 2006 року адресою іпотекодавця ( ОСОБА_14 ) значиться: АДРЕСА_12 .

З матеріалів справи убачається, що вимога про виконання зобов`язання направлена АТ "УКРСОБАНК" 29 березня 2019 року цінним листом ОСОБА_14 на адресу : АДРЕСА_9 .

Разом з тим, рішення Державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м., житловою площею 62.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято 26 квітня 2019 року, тобто у менш ніж тридцятиденний строк з дня направлення письмової вимоги про порушення.

Отже, апеляційний суд констатує, що станом на дату проведення реєстраційних дій - 26 квітня 2019 року - іпотекодавець не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, встановивши, що іпотекодержателем не дотримані вимоги статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, апеляційний суд робить висновок про те, що іпотекодержатель не набув права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Доводи відповідачів щодо обізнаності позивачки про наявність заборгованості за кредитом не спростовують обов`язку іпотекодержателя виконати вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку», а державного реєстратора - установити відповідність поданих документів вимогам закону.

Крім того, у частині 5 статті 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постановах Великої ПалатиВерховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) викладено висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Акцентовано увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною.

Зокрема, у зазначених справах Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на законодавчо закріплені порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Разом з тим, у цій справі установлено, що Звіт про незалежну оцінку майна чотирикімнатної квартири АДРЕСА_11 , 9-К, складений ТОВ "Незалежна експертна компанія" 07 травня 2019 року, отже є очевидним, що цей документ не був поданий державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що дає підстави для висновку про недотримання державним реєстратором положень статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Згідно частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

АТ «Сенс Банк» не доведено належними та допустимими доказами те, що оцінка предмета іпотеки на момент переходу права власності проведена та те, що реєстратору було надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, а саме докази проведення оцінки нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, констатує про порушення іпотекодержателем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки законом визначена необхідність встановлення вартості предмета іпотеки саме на момент переходу права власності на предмет іпотеки на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на правові наслідки невідповідності реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження є помилковими, оскільки у цій справі реалізація квартири відбулась на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», а визначення вартості об`єкта відчуження на момент переходу права власності є обов`язковою умовою дотримання визначеного законом порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом зазначених норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною 1 статті 319 зазначеного Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Підстави, за яких власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, визначені статтею 388 ЦК України.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, низки договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19).

У постанові від 12 липня 2023 року у справі № 752/2115/20 Верховний Суд вказав, що власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Доводи відзиву відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Невкритий В.Ю., в тій частині, щовідповідачі (фізичні особи) є добросовісними набувачами спірного майна, відхиляються колегією суддів, оскільки за установлених судом обставин у цій справі, добросовісність відповідачів на наявність підстав для витребування від нього спірного майна у власність позивачки не впливає.

Щодо поділу спірного об`єкту нерухомості на три квартири, апеляційний суд уважає за необхідності вказати про таке.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Апеляційний суд зазначає, що поділена квартира не змінила загальну розрахункову площу (172,2 кв.м ), фактичне розташування, а отже зміна інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності у визначений цивільним законодавством спосіб. Зокрема, вчинення дій в достатньо обмежений часовий проміжок з формування в межах квартири, належної на праві власності позивачці, трьох об`єктів нерухомого майна, може свідчити про вчинення дій щодо унеможливлення подальшого повернення нерухомого майна власнику, проте не є підставою для відмови у захисті порушеного права власника.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та запису про право власності: №31375799, здійсненого Державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейн Азіз Огли на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №46679453 від 26.04.2019 14:37:49 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 172.2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційний суд звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див.: принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

При цьому, колегія суддів уважає за доцільне звернути увагу на таке.

У пунктах 10.6.-10.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 зазначено таке:

"10.6. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

10.7. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України.

10.8. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.

10.9. Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

10.10. Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17".

При цьому у пунктах 83-87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) викладено такі висновки:

"83. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.

84. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

85. Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

86. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.

87. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову".

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд робить висновок про те, що у цій справі задоволення віндикаційного позову є забезпеченням введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, вказане призводить до ефективного захисту прав власника, а отже вимоги про скасування рішення ( запису) державного реєстратора, як і вимоги про припинення права власності відповідачів та визнання права власності за позивачкою, є неефективними та такими, що задоволенню не підлягають.

Отже, рішення суду від 25 жовтня 2023 року підлягає скасуванню, позовні вимоги частковому задоволенню, а саме в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартири, загальною площею 172,2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розділену на три окремі квартири: загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; загальною площею 85,3 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині позову відмовляється із наведених вище судом апеляційної інстанції мотивів.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції, задоволено одну майнову вимоги, та одну не майнову. За подачу позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 9 605,00 гривень за вимогу майнового характеру та 768,40 гривень за вимоги немайнового характеру, що підтверджується даними квитанцій №64, 65, 65, 66 (том 1 а.с. 66-67).

Відтак, з АТ "Сенс Банк", ОСОБА_2 ,, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції слід стягнути по 2 593,35 гривень з кожного.

Установлено, що за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 15 560,10 гривень, що підтверджується даними квитанції від 30 жовтня 2023 року.

Ураховуючи те, що за результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено частково, із відповідачів на користь позивачки на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції слід стягнути по 2 593,35 гривень з кожного.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої адвокатом Костіним К.М., на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року, колегія суддів зазначає про таке.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. У разі скасування основного судового рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом, у постановах від 17 квітня 2023 року у справі №160/2282/19, від 30 травня 2023 року у справі №160/6648/20 та від 08 червня 2023 року у справі №560/18155/21.

Ураховуючи те, що колегія суддів зробила висновок про скасування рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року втратило силу.

Оскільки судом апеляційної інстанції зроблено висновок про задоволення вимог до ОСОБА_3 , підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Невкритого В.Ю. у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції не убачається.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката Костіна Костянтина Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 172,2 кв.м, житловою площею 62.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розділену на три окремі квартири: загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; загальною площею 85,3 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції по 2 593,35 гривень з кожного.

Апеляційну скаргу адвоката Костіна Костянтина Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року задовольнити.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні заяви адвоката Невкритого Володимира Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції по 2 593,35 гривень з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова