Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, АТ "Райффайзен Банк", треті особи: ДП "Сетам", ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ «Промислово-страхова компанія», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, АТ «Райффайзен банк Аваль» , треті особи - ДП «Сетам», ОСОБА_3 ,-про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця.

Ухвалою Центрального районного суду від 18.03.2024 року відведено суддю Черенкову Н.П., від розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2024 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі ухвали суду від 18 березня про відвід судді Черенкової Н.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.03.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання .

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.06.2024 року витребувано у:

- Куліченка Дмитра Олександровича приватного виконавеця виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ «Промислово-страхова компанія»;

- приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича;

- АТ «Райффайзен банк Аваль"

відомості ( з детальним зазначенням грошових сум та з зазначенням призначення платежу та отримувача коштів) про розподіл грошових коштів, отриманих від реалізації арештованого майна, а саме, трикімнатної квартири розташованої в АДРЕСА_1 , здійсненого в межах зведеного виконавчого провадження №59995473 на електронних торгах 06 липня 2020 року, в тому числі і щодо зарахування коштів з депозитного рахунку приватного виконавця на рахунок кредитора .

Після отримання додаткових доказів, 14.11.2024 року представником позивача адвокатом С.В. Корець подано до суду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської областіХимич Олександр Миколайович, АТ "Райффайзен банк Аваль", треті особи: ДП "Сетам", ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця,в якій просить6 - замінити відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович на належного відповідача - Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович,

- стягнути з АТ "Райффайзен банк Аваль" безпідставно набуті грошові кошти у сумі 415 997,15 грн, отриманих від реалізації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича в солідарному порядку безпідставно набуті грошові кошти у сумі 44 258,85 грн, отриманих від реалізації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , атаакож шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця;

- розподілити судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2022 року, у справі № 490/5608/20, залишеного без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.05.2023 року, визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних (електронних) торгів з реалізації квартири АДРЕСА_2 , що оформлений Актом приватного виконавця Куліченко Д. О. про реалізацію предмета іпотеки від 16.07.2020 року, відповідно до якого переможцем став позивач . Підставою для прийняття такого рішення стали численні порушення норм діючого законодавства допущені приватним виконавцем Куліченко Д. О. під час здійснення зведеного виконавчого провадження, зокрема, і передача майна на примусову реалізацію, під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В порядку досудового врегулювання даної ситуації до ДП «СЕТАМ» ним було направлено адвокатський запит з пропозицією повідомити про можливість повернення грошових коштів у сумі 24 224,00 грн., сплачених позивачем ОСОБА_1 , як гарантійний внесок за участь у торгах, який враховано у ціну продажу. За результатом розгляду даної пропозиції ДП «СЕТАМ» добровільно повернув Позивачу зазначені грошові кошти в повному обсязі.

АТ «Райффайзен банк Аваль» отримано 28.07.2020р. грошові кошти у сумі 415 997,15 грн. в межах ЗВП № 59995473 отриманих від реалізації квартири за адресою АДРЕСА_1 . Проте з огляду на те, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки, протокол їх проведення, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів визнані недійсними в судовому порядку, правова підстава для набуття грошових коштів у Відповідачів, які безпосередньо отримали, або яким були перераховані кошти, від реалізації нерухомого майна, відпала.

Наслідком визнання результату електронних торгів недійсними є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

Посилаючись на численну судову практику, положення ЗУ"Про виокнавче провадження", ст. 216, ст. 1212 ЦК України зазначає, що у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Таким чином, зважаючи на недійсність електронних торгів внаслідок неправомірних дій приватного виконавця Куліченка Д. О., а також у зв`язку з визнанням недійсними Акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 від 31.07.2020р. Позивачу завдано майнової шкоди, яка підлягає відшкодування. Отже, з Відповідачів підлягають стягненню сплачені Позивачем ОСОБА_1 грошові кошти за придбання зазначеної квартири в розмірі 460 256,00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність приватного виконавця Куліченка Д. О. перед третіми особами, у відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», була застрахована в ПАТ «Промислово-страхова компанія», то й саме Відповідач 2 повинен відшкодувати шкоду завдану неправомірними діями приватного виконавця Куліченко Д. О. в межах страхового відшкодування.

Ураховуючи вищевикладене та зважаючи на той факт, що Відповідач - АТ «Райффайзен банк Аваль» отримав грошові кошти від реалізації майна у загальній сумі 415 997,15 грн то позовні вимоги саме до цього Відповідача слід застосувати саме у такому розмірі.

Стосовно Відповідачів: ПАТ «Промислово-страхова компанія», приватного виконавця Куліченко Д. О. та приватного виконавця Химич О. М. вважають, що шкода спричинена ними на загальну сумі 44 258,85 грн. сталося, на думку Позивача, внаслідок їх спільних дій та/або бездіяльності, що було призвело до завдання значних збитків та шкоди Позивачеві, що виразилася у неповерненні безпідставно набутих грошових коштів отриманих від реалізації нерухомого майна предмета іпотеки, та вважаємо за доцільне стягнути спричинені Позивачу збитки та шкоду у сумі 44 258,85 грн. в солідарному порядку саме з цих Відповідачів.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.11.2024 року клопотання представника позивача задоволено.

Замінено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 неналежного відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович на належного відповідача - Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович.

Прийнято уточнену позовну заяву від 14 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, АТ "Райффайзен банк Аваль", треті особи: ДП "Сетам", ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця.

17 квітня 2024 року на адресу суду від представника АТ "Райффайзен Банк" надійшли письмові пояснення по справі,в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що згідно правових висновків Верховного Суду, продавцем майна, реалізованого з прилюдних торгів, є виконавча служба, з якої і слід стягувати кошти , сплачені покупцем за придбане з прилюдних торгів майно в разі скасування останніх.

Отже у даній справі позивачем невірно обране коло відповідачів та спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

25.04.2024 року на адресу суду від представника ПАТ "Промислово-страхова компанія" адвоката Олійник І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Зазначають, що 29.07.2019 р. між ПРАТ «Промислово-страхова компанія» та приватним виконавцем Куліченко Д.О. було укладено договір № 20105 добровільного страхування відповідальності. Відповідно до п. 1.1. даного Договору предметом Договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать закону і пов`язані з його обов`язком відповідно до чинного законодавства України відшкодувати збиток, ненавмисно завданий Страхувальником третім особам внаслідок неналежного виконання Страхувальником (приватним виконавцем) своїх обов`язків, передбачених діючим законодавством України, при здійсненні діяльності з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів виконавчої влади. Екземпляр договору з підписами та печатками сторін в розпорядженні відповідача не зберігся внаслідок пошкодження офісу ПРАТ «Промстрах» під час обстрілів та евакуацією документації. Відповідач надає електронну копію вищевказаного договору страхування, що міститься у відповідній базі ПРАТ «Промстрах».

Відповідно до п. 3.2. Договору страхування страховим випадком є підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили, або самим Страхувальником факт настання відповідальності Страхувальника за заподіяння шкоди майновим інтересам третіх осіб у зв`язку з подією (ненавмисною помилкою, недоглядом тощо), що відбулася під час здійснення ним діяльності приватного виконавця й мала місце протягом дії та у місці дії Договору. Станом на дату подання даного відзиву Страхувальник не звертався до страхової компанії стосовно даної події, що має ознаки страхового випадку, документи передбачені умовами договору не надавав.

Разом з тим, повідомляємо суду про те, що Страхувальник не виконав свій обов`язок передбачений п. 2.4. Договору страхування та не сплатив у повному обсязі страховий платіж передбачений п. 2.3. Договору. Зокрема приватний виконавець Куліченко Д.О. здійснив у 2019 році 4 платежі відповідно до платіжних доручень № 1288 від 21.08.2019 р., № 1524 від 30.10.2019 р., № 1525 від 30.10.2019 р., № 1559 від 13.11.2019 р. В 2020 р. жодного страхового платежу від Страхувальника ОСОБА_2 не надходило. Відповідно до п. 10.3. Договору страхування дія цього договору припиняється за згодою сторін, а також у разі : - несплати страхувальником страхових платежів у встановлені цим договором строки. Зважаючи на те, що Страхувальник не виконав своїх обов`язків по сплаті страхових платежів у встановлені п. 2.4. Договору строки, то договір страхування на підставі п. 10.3 достроково припинив свою дію. А відтак на подію, що має ознаки страхового випадку, що сталася 06.07.2020 р. страховий захист вже не поширювався, а відтак правові підстави для сплати страхового відшкодування відсутні.

11.03.2025 року від приватного виконавця Химич О.М, надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задволенні позовних вимог в частині , заявленої до нього. В обгрунтування заперечень посилається на те, що Наказом Міністерства юстиції України № 2459/7 від 08.10.2024 року діяльність приватного виокнавця ВО Миколаївської області ОСОБА_2 припинено.

Рішенням Ради приватних виконавців України № 74 від 27.09.2024 року призначено тимчасовим приватним виконавцем Химича О.М. для здійснення заходів щодо припинення діляності ОСОБА_2

12.12.2024 ним винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 59995205 з примусового виконання викнавчого листа № 1423/6224/2012 від 20.09.2012, виданого центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 11 529,32 доларів США та про прийняття виконавчого провадження № 59994439 з примусового виконання викнавчого листа № 1423/6209/2012 від 27.02.2023 , виданого Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 206431,04 грн.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до меморіального ордеру від 14.07.2020 року на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. були перераховані кошти, отримані від реалізації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 у загальній сумі 460256 грн.

28.07.2020 року ці кошти були перерозподілені приватним виконавцем Куліченко Д.О. , що підтверджується розрахунокм -розподілом № 59995473.

Відповідно до платіжного доручення № 2826 від 28.07.2020 року на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. були пераховані кошти у сумі 41 049,1 грн в якості основної винагороди приватного виконавця.

Тобто всі кошти, отримані в рамках зазначених виконавчих проваджень в межах ЗВП № 59995473 були перераховані на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. , при цьому доступ до цього рахунку у приватного виконавця Химича О.М, відсутній. З огляду на це привтаний виконавець Химич О.М. не є зобов`язаною особою за позовними вимогами ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Куліченко Дмитро Олександрович приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ «Промислово-страхова компанія», Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, АТ «Райффайзен банк Аваль» , треті особи - ДП «Сетам», ОСОБА_3 ,-про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Корець С.В. в останнє судове засідання надав заяву , в якій просить судове засідання провести без участі позивача та його представника, задвольнити вимоги позову в повному обсязі. В минулому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, повінстю підтримав позовні вимоги.

В минулому судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача АТ "Райффайзен Банк" адвокат Собчук О.В. просив відмовити у задволенін позовнихв имог, заявлених до Банку з підстав, виколадених у відзиві. В подальшому просив слухати справу у їх відсутності.

Інші відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом багаторазово належним чином.

Третя особа в п судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася судом належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2006 року ОСОБА_3 уклала з ВАТ «РайффайзенБанкАваль» кредитний договір за № 014/08-112/58837 та отримала споживчий кредит в сумі 29200 (двадцятьдев`ятьтисячдвісті) доларів США, якийзобов`язанабулаповернутидо 06 грудня 2016 року. При укладенні кредитного договору, позивач ОСОБА_3 також уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, предметом якого була квартира за АДРЕСА_2 та який був посвідчений Горбуровим К.Є., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 06 грудня 2006 року за реєстром № 2480. 30 серпня 2010 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була укладена додаткова угода до Іпотечного договору, посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 06 грудня 2006 року за реєстром № 2480, яка посвідчена тим же нотаріусом за реєстром № 3506. Згідно зазначеної додаткової угоди позивач ОСОБА_3 зобов`язана до 06 травня 2023 року повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в розмірі 29200 (двадцять дев`ять тисяч двісті) доларів США.

31 липня 2007 року ОСОБА_3 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір за № 014/08-112/65856 та отримала іпотечний кредит для фізичних осіб у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США, який зобов`язана була повернути до 31 липня 2017 року. Згідно Розділу 2 вказаного кредитного договру кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі та під заставу нерухомості. При укладенні кредитного договору, позивач ОСОБА_3 також уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, предметом якого була квартира за АДРЕСА_2 та який був посвідчений Горбуровим К.Є., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 31 липня 2007 року за реєстром № 1855.

Стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича з заявою про відкриття виконавчих проваджень за вище вказаними виконавчими листами , останнім відкрито 06.09.2019 року виконавчі провадження, а саме: ВП № 59994439 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 27 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованістьу розмірі 206431,04 грн заборгованості за кдоговром № 014/08-112/58837 від 06.12.2006 року; ВП № 59995205 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/3244/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 20 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованістьу розмірі 11529,32 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 92116,96 грн та судовий збір у розмірі 921,17 грн. - які були об`єднані в зведене виконавче провадження № 59995473.

06 липня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ» були проведені електронні торги з примусової реалізації предмета іпотеки, а саме: трикімнатної квартири, загальною площею 67,40 кв. м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 , в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 59995473, яке виконувалось приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем, в рахунок погашення заборгованості за виконавчими документами на користь АТ «Райффайзен банк Аваль».

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 489253 від 06.07.2020 року, переможцем торгів визнано позивача ОСОБА_1 , який виявив бажання придбати вищевказаний предмет іпотеки за ціною 484 480,00 грн. Відповідно до протоколу електронних торгів, переможець торгів мав сплатити грошові кошти у сумі 460 256,00 грн. на розрахунковий рахунок приватного виконавця Куліченко Д. О. з призначенням платежу: кошти за придбання на СЕТАМ прот. 489253 від 06.07.2020 року, лот № 424797, ЄДРВП № 59995473, в строк до 20.07.2020 року.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.07.2020 року позивач ОСОБА_1 сплатив на розрахунковий рахунок приватного виконавця Куліченко Д. О. грошові кошти у сумі 460256,00 грн., за придбане вищевказане нерухоме майно.

31 липня 2020 року укладений правочин за результатами прилюдних електронних торгів, які проведені Державним підприємством «СЕТАМ» за заявкою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича з реалізації належної позивачу квартири в АДРЕСА_1 , за результатами яких оформлений акт про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем, відповідно до якого переможцем торгів визнаний громадянин ОСОБА_1 . Квартира придбана за ціною 484480 грн.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А. видано Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 548, на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить квартира за АДРЕСА_2 , що раніше належала ОСОБА_3 на підставі договру купівлі-продажу , виданого Південною ТБ за № 4694 від 27.06.1996 року, зареєстрвоаного в КП ММБТІ від 06.12.2006 р.

Право власності ОСОБА_1 зареєстрвоано у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2020 року , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

16.07.2020 року, приватним виконавцем Куліченко Дмитром Олександровичем в межах ЗВП № 59995473 з примусового виконання: виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого 27.02.2013р. Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/68-112/58837 від 06.12.2006 року в розмірі 206431,64 грн. та виконавчого листа № 1423/3244/2012 виданого 20.09.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості в розмірі 11 529,32 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 92 116,96 грн. та судовий збір у розмірі 921,17 грн.; видано акт про реалізацію предмета іпотеки.

Рішенням від 23.12.2022 року у справі № 490/5608/20 Центрального районного суду м.Миколаєва, залишеним без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.05.2023 року, позов ОСОБА_3 до Приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвої Альони Андріївни, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Сетам», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова Кирила Євгеновича, ОСОБА_6 , Третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними результатів прилюдних (електронних) торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання недійсним договору іпотеки - задоволено.

Визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних (електронних) торгів з реалізації квартири за АДРЕСА_2 , що оформлений Актом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого переможцем став ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 548, на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить квартира за АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1774, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_6 в іпотеку квартиру за АДРЕСА_2 .

Стягнуто на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) з Державного підприємства «СЕТАМ» (), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвої А.А., приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова К.Є., ОСОБА_6 судовий збір у розмірі по 490 грн 47 коп. з кожного.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2020 року, після набрання рішенням суду законної сили.

Як вбачається з вказанго рішення суду, боржник ОСОБА_3 зверталася зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. до Міністерства юстиції України з приводу здійснення продажу з прилюдних (електронних) торгів квартири за АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 21.10.2020 року встановлено порушення приватним виконавцем вимог підпункту 1 пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року № 512/5 та Міністерством юстиції буде внесено вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Постановою П`ятогоапеляційногоадміністративногосудувід 03 лютого 2022 року по справі № 400/6010/20 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії приватнихв иконавців було задоволено, рішення Миколаївського окружного адміністративного судувід 08 липня 2021 скасовано. Ухвалено у справі постанову, якою відмовлено у задоволенні позову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, треті особи дисциплінарний уповноважений Асоціації приватних виконавців України Яковлева Діана Віталіївна, член Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко Олексій Володимирович про визнання протиправними та скасування наказу та рішення. Вказана постанован абралаз аконної сили.

Як слідує з вказаної постанови, колегі суддів прийшла до висновку про обґрунтованість висновків позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., та як наслідок правомірності рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом від 08.12.2020р. №47 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_3 у ВП № 59995205 та застосування до приватного виконавця КуліченкоД.О. стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць, та наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2020р. №4467/5 «Про застосування до приватного виконавця ВО Миколаївської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення».

При цьому судом встановлено, що вказана спірна квартира відноситься до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», виступає як забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитами, наданими їй кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, та використовується як місце постійного проживання позичальника та її загальна площа не перевищує 140 квадратних метрів, а тому на спірне майно поширюється мораторій щодо примусової реалізації житла придбаного в іпотеку.

Як встановлено судом в межах розгляду вказаної справи № 490/5608/20 , реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону. Спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи, що наслідком оспорюваного правочину стала видача приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А. ОСОБА_1 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 31 липня 2020 року, а відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, можливо прийти до висновку про їх скасування. Отже, оскільки відповідач ОСОБА_1 , не набув право власності на спірну квартиру у встанволеному законом порядку, то і не мав права на розпорядження вказаної квартирою як наслідок є підстави для визнання недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2020 року.

Згідно Акту про реалізацію предмета іпотеки від 16.07.2020р. та платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.07.2020 року Позивачем ОСОБА_1 були сплачені грошові кошти у сумі 460 256,00 грн. на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. Відповідно до меморіального ордеру від 14.07.2020 року на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. були перераховані кошти, отримані за придбання на СЕТАМ лоту № 424797 від 06.-7.2020 , ЄДРВП №59995473 від ОСОБА_1 у загальній сумі 460256 грн.

Згідно розрахунку -розподілу № 59995473 від 28.07.2020 року ці кошти були перерозподілені приватним виконавцем Куліченко Д.О. в порядку ст. 45 ЗУ "Про виконавче провадження": - 5500 грн повернення авансового внеску стягувачу на організацію та проведення виконавчих дій; 3209,14 грн компенсації витрат не покритих авансовим внеском; 410 497,15 грн - в задоволення вимог стягувача АТ "Райффайзен БанкАваль" ; 41 049,71 грн основна винагорода приватного виконавця.

Відповідно до платіжного доручення № 2826 від 28.07.2020 року на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. були пераховані кошти у сумі 41 049,1 грн в якості основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до платіжного доручення № 2830 від 28.07.2020 року на депозитний рахунок приватного виконавця Куліченка Д.О. були пераховані кошти у сумі 1709,14 грн в якості компенсації витрат, не покритих авансовим внеском.

Відповідно до платіжного доручення № 2828 від 28.07.2020 року на рахунок АТ "Райффайзен БанкАваль" були пераховані кошти у сумі 5500 грн в якості повернення авансового внеску по боржнику ОСОБА_3 ВП №59995473.

Відповідно до платіжного доручення № 2827 від 28.07.2020 року на рахунок АТ "Райффайзен БанкАваль" були пераховані кошти у сумі 410 497,15 грн суми, яка підлягає перерахуванню стягувачу по боржнику ОСОБА_3 ВП №59995473.

Представник відповідача АТ «Райффайзен банк Аваль`у відзиві на позов підтвердив отримання АТ «Райффайзен банк Аваль» 28.07.2020р. грошових коштів у сумі 415 997,15 грн. в межах ЗВП № 59995473 отриманих від реалізації квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Наказом Міністерства юстиції України № 2459/7 від 08.10.2024 року діяльність приватного виокнавця ВО Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича припинено.

Згідно повідомлення приватного виконавця Крегул І. І. від 22.07.2024р. за вих № 7123 договір на заміщення № 4 від 29.05.2023 року розірвано.

Рішенням Ради приватних виконавців України № 74 від 27.09.2024 року призначено тимчасовим приватним виконавцем Химича О.М. для здійснення заходів щодо припинення діяльності ОСОБА_2 .

Згідно даних АСВП з сайту https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors виконавчі провадження ВП № 59994439 та 59995203 (в межах зведеного ВП № 59995473) станом на 11.11.2024 року перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця Химич О. М.

12.12.2024 приватним виконавцем Химичем О.М. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 59995205 з примусового виконання викнавчого листа № 1423/6224/2012 від 20.09.2012, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 11 529,32 доларів США та про прийняття виконавчого провадження № 59994439 з примусового виконання викнавчого листа № 1423/6209/2012 від 27.02.2023 , виданого Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості в розмірі 206431,04 грн.

Відповідно до інформаційної довідки № 0926 від 26.09.2023 року з Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватний виконавець Куліченко Дмитро Олександрович зупинив свою діяльність та відповідно до договору заміщення від 29.05.2023 року на строк його тимчасової відсутності, заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович. Також з вказаної інформаційної довідки вбачається, що у період здійснення діяльності приватного виконавця Куліченко Д. О. з 10.08.2019 року по 09.08.2020 року цивільно-правова відповідальність приватного виконавця Куліченка Д. О. перед третіми особами, у відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», була застрахована в ПАТ «Промислово-страхова компанія».

Відповідно до ст. 16 ЗУ « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Відповідно положень ст. 32 цього Закону, Приватний виконавець уповноважений зберігати кошти, цінні папери або інші цінності, що вилучаються у боржника за результатами вчинення виконавчих дій, для подальшої їх передачі стягувачу. Приватний виконавець для здійснення діяльності зобов`язаний відкрити в державному банку окремі рахунки для:1) обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам;2) зарахування коштів виконавчого провадження;3) зарахування винагороди.

За ч. 4 цієї статті, у разі припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця установи банків, у яких відкриті рахунки для зберігання стягнутих з боржника коштів та коштів авансування витрат виконавчого провадження, зобов`язані переказати залишок коштів на таких рахунках на рахунок іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, якому передано виконавчі провадження для продовження вчинення виконавчих дій.

Згідно положень ст. 45 цього Закону, Приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця. У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця. Тимчасовий приватний виконавець зобов`язаний:1) зупинити виконавчі провадження до моменту їх передачі в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті;2) передати документи діловодства та архів приватного виконавця до відповідного державного архіву. Виконавчі документи згідно з рішенням стягувача передаються тимчасовим приватним виконавцем відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю або повертаються стягувачу. Передання виконавчих документів від одного приватного виконавця (тимчасового приватного виконавця) до іншого або до органу державної виконавчої служби здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Отже, нормами діючого законодавства не передбачено правонаступництво тимчасового приватного виконаця за зобов`язаннями та боргами приватного виконавця, діяльність якого прпинена. За такого, вимоги, заявлені до приватного виконавця Химича О.М. не підлягають до задволення як заявлені до неналежного відповідача.

У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

На рівні ЦК України про солідарні пасивні зобов`язання йдеться: при відшкодуванні збитків та моральної шкоди, що завдані довірителю у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між його представником та другою стороною (частина друга статті 232 ЦК України); при відповідальності боржника і поручителя перед кредитором ж солідарних боржників, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України), осіб, які спільно дали поруку (частина третя статті 554 ЦК України); коли продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (частина перша статті 808 ЦК України); за договором комерційної субконцесії при встановленні відповідальності користувача та субкористувача перед правоволодільцем за завдану йому шкоду (частина третя статті 1119 ЦК України); Солідарність у ЦК України Ухвала КЦС ВС від 13.11.2019 року у справі № 638/18231/15-ц Верховний Суд 8 Солідарність: матеріальний і процесуальний аспект в практиці Верховного Суду На рівні ЦК України про солідарні пасивні зобов`язання йдеться: за вимогами, що пред`являються до користувача як виробника продукції (товарів) правоволодільця, правоволоділець відповідає солідарно з користувачем (стаття 1123 ЦК України); за спільними зобов`язаннями, що виникли не з договору простого товариства, або якщо договір простого товариства пов`язаний зі здійсненням підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно (частини перша, друга статті 1138 ЦК України); з моменту припинення договору простого товариства його учасники несуть солідарну відповідальність за невиконаними спільними зобов`язаннями щодо третіх осіб (частина третя статті 1141 ЦК України); особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (стаття 1190 ЦК України); коли набувачами за договором довічного утримання є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним (частина третя статті 746 ЦК України); коли за договором найму житла наймачами є кілька осіб, їхні обов`язки за договором є солідарними (частина третя статті 816 ЦК України).

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).

Проте, ні нормами ЗУ « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ні нормами ЗУ «Про страхування», ні нішими нормами законодавства, на які посилається позивач у своєму позові, ні договірними відносинами, які виникли між сторонами справи, не передбачений солідарний обов`язок ПАТ «Промислово-страхова компанія» як страховика, приватного виконавця Куліченко Дмитра Олександровича як страхувальника та приватного виконавця Химич Олександра Миколайовича як тимчасового приватного виконавця повернення безпідставно набутих грошових коштів у вигляді винагороди привтаного виконавця у загальному розмірі 44 258,85 грн. отримані ними від реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження.

Положеннями ст. 1190 ЦК України взагалі не застосовуютьсмя до дійсних правовідносин сторін- адже зобов`язання виникли не з деліктних, а з договріних правовідносин. Ст. 1194 ЦК України взагалі не передбачає солідарної відповідальності страховика та страхувальника.

Отже, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача стосовно доцільності стягнення в солідарному порядку з відповідачів: ПАТ «Промислово-страхова компанія», приватного виконавця Куліченко Д. О. та приватного виконавця Химич О. М. шкоди у розмірі 44 258,85 грн. , яка завдана на думку позивача, внаслідок їх спільних дій та/або бездіяльності як безпідставне та таке, що є наслідком невірного тлумачення норм права.

Щодо твердження представника позивача, що оскільки цивільно-правова відповідальність приватного виконавця Куліченка Д. О. перед третіми особами, у відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» була застрахована в ПАТ «Промислово-страхова компанія», то саме ця страхова компанія повинна відшкодувати шкоду завдану неправомірними діями приватного виконавця Куліченко Д. О. в межах страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2019 р. між ПРАТ «Промислово-страхова компанія» та приватним виконавцем Куліченко Д.О. було укладено договір № 20105 добровільного страхування відповідальності. Відповідно до п. 1.1. даного Договору предметом Договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать закону і пов`язані з його обов`язком відповідно до чинного законодавства України відшкодувати збиток, ненавмисно завданий Страхувальником третім особам внаслідок неналежного виконання Страхувальником (приватним виконавцем) своїх обов`язків, передбачених діючим законодавством України, при здійсненні діяльності з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів виконавчої влади. Цей договір укладено відповідно до Законів України «Про страхування», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» та «Про виконавче впровадження», Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами, затверджених 18.11.2008 в ПРАТ «ПРОМСТРАХ», та ліцензії серія АВ № 520962 від 12.02.2010 р., виданої Держфінпослуг. Страховою сумою є 200 000 000 грн, страховий платіж - 16 000 грн з щомісячною спллатою протягом року. строк дії договору з 10.08.2019 до 09.08.2020 року.

Відповідно до п. 3.2. Договору страхування страховим випадком є підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили, або самим Страхувальником факт настання відповідальності Страхувальника за заподіяння шкоди майновим інтересам третіх осіб у зв`язку з подією (ненавмисною помилкою, недоглядом тощо), що відбулася під час здійснення ним діяльності приватного виконавця й мала місце протягом дії та у місці дії Договору.

Як стверджує представник страховика і доказів зворотнього суду не надано, Страхувальник не звертався до страхової компанії стосовно даної події, що має ознаки страхового випадку, документи передбачені умовами договору не надавав. Не звертався з відповідною заявою до страхової компанії і позивач, ні в порядку, передбаченому умовами договору страхування, ні в порядку, встановленому ст. 102 ЗУ «Про страхування».

Відповідно до Розділу 6 Договру, у разі настання страхового випадку Страховик здійснює виплату страхового відшкодування ( ліміт за одним страховим випадком 1500 000 грн)в розмірі заподіяній третій особі майнової шкоди у визначеному судовим рішенням, що набрало законної сили, розмірі, або за письмовою вимогою (претензією) третьої особи, визнаної страхувальником та погодженою страховиком. Страхове відшкодування здійснюється страховиком відповідно до цього договору на підставі судового рішення, що набрало законної сили, або визнаної сторонами письмової вимоги (претензії) третьої особи. В разі настання страхової події страхувальник подає страховику копію судового рішення або визнану ним претензію третьої особи.

Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався з письмовою претензією до страхувальника (приватного виконавця Куліченка Д.О.) чи до страхової компанії в устанволеному договром порядку.

При цьому представник страхової компанії зазначає, що страхувальник приватний виконавець Куліченко Д.О. не виконав свій обов`язок передбачений п. 2.4. Договору страхування та не сплатив у повному обсязі страховий платіж передбачений п. 2.3. Договору. Зокрема приватний виконавець Куліченко Д.О. здійснив у 2019 році 4 платежі відповідно до платіжних доручень № 1288 від 21.08.2019 р., № 1524 від 30.10.2019 р., № 1525 від 30.10.2019 р., № 1559 від 13.11.2019 р. В 2020 р. жодного страхового платежу від Страхувальника ОСОБА_2 не надходило. Відповідно до п. 10.3. Договору страхування дія цього договору припиняється за згодою сторін, а також у разі : - несплати страхувальником страхових платежів у встановлені цим договором строки.За такого оскільки страхувальник не виконав своїх обов`язків по сплаті страхових платежів у встановлені п. 2.4. Договору строки, то договір страхування на підставі п. 10.3 достроково припинив свою дію. А відтак на подію, що має ознаки страхового випадку, що сталася 06.07.2020 р. страховий захист вже не поширювався, а відтак правові підстави для сплати страхового відшкодування відсутні.

Враховуючи вищенаведене, на час розгляду справи відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення збитків, завданих неправомірними діями привтаного виконавця Куліченка Д.О., з ПРАТ «Промислово-страхова компанія», тим більше в солідарному порядку зі страхувальником.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і надалі в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до частини першої статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з нормами статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, згідно з якими публічні торги належать до договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 червня 2018 року в справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

У постанові від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19 Верховний Суд, зокрема, зазначає, що: « ... у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. Додатково у зазначеній постанові наголошується на обов`язку саме продавця «повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені».

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така ж правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 зроблено висновок, що аналіз положень Глави 83 дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як викладено у висновку Верховного Суду у постанові від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19, якщо державна виконавча служба виступала від свого імені як продавець, то саме на неї покладається обов`язок повернути покупцю оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені.

В даному спорі приватний виконавець Куліченко Д.О. виступав при проведенні оспорюваних торгів від свого імені, іншого судом не встанволено.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Правила ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів. Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією, яка проводить прилюдні торги. У разі якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору є представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відповідно і продавцем, є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відповідно і продавцем, є спеціалізована організація.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16 (провадження № 61-31591св18), від 21 червня 2023 року у справі № 464/6630/20 (провадження № 61-11651св22).

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.

У даній справ ДП «СЕТАМ» як спеціалізована організація лише надавала послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а приватний виконавець Куліченко Д.О. виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець. Крім того, саме приватний виконавець отримав грошові кошти в якості оплати за спірне нерухоме майно, який у подальшому провів їх розподіл та перерахував стягувачу у виконавчому провадженні, а також вказані кошти були спрямовані на сплату виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій.

У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) зазначено, що, встановивши, що, реалізовуючи квартиру на електронних торгах, виконавча служба самостійно виступала від свого імені як продавець і такі електронні торги визнані недійсними за рішенням суду, суди обґрунтовано виходили з того, що сплачена сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на користь позивача саме з відділу державної виконавчої служби.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19) вказано, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у цьому випадку продавцем арештованого майна виступає орган державної виконавчої служби, який цього не заперечував, й та обставина, що після реалізації цього майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє виконавчу службу статусу продавця у спірних правовідносинах; дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину, і у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції, а тому з виконавчої служби на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені нею за придбане майно.

Установивши, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна продавцем є саме приватний виконавець Куліченко Д.О. , суд приходить до висновку про підставність стягнення саме з останнього у порядку реституції на підставі статті 216 ЦК України коштів сплачених ОСОБА_1 за придбане нею майно на прилюдних торгах, визнаних у подальшому недійсними.

Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 334/4600/15 (провадження № 61-1045св20) від 11 серпня 2023 року в справі № 505/2614/17 (провадження № 61-13097св22), від 14 лютого 2020 року в справі № 185/4328/17 (провадження № 61-13340св19), від 21 червня 2023 року в справі № 464/6630/20 (провадження № 61-11651св22).

Суд враховує наявні в матеріалах справи докази на підтвердження того, що кошти після проведення прилюдних торгів за реалізоване нерухоме майно було перераховано на рахунок приватного виконавця, а не на рахунок АТ "Райффайзен Банк Аваль"; що саме приватний виконавець виступав продавцем на прилюдних торгах, які визнанні недійсними, у зв`язку з чим згідно вищенаведених позицій Верховного Суду можна дійти висновку, що вказані кошти повинен повернути саме приватний виконавець, а не Банк.

Як не заперечується позивачем, ДП «СЕТАМ» добровільно повернуло ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 24 224,00 грн., сплачених позивачем ОСОБА_1 , як гарантійний внесок за участь у торгах, який враховано у ціну продажу.

Суд звертає увагу на те, що та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача (АТ "Райффайзен Банк Аваль") не позбавляє приватного виконавця статусу продавця у спірних правовідносинах. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року в справі № 711/4125/20 (провадження № 61-19804св21), від 14 лютого 2020 року в справі № 185/4328/17 (провадження № 61-13340св19) та Постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 307/3192/19.

Реституція спрямована на відновлення status quo ante у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобовязана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

Отже, ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний двостороння реституція повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України);2) додатковий відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у звязку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цьогоКодексу). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другоюстатті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України) (див. пункти 6670 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).При цьому, суд погоджується з позицією про те, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить механізму повернення грошових коштів, сплачених переможцем прилюдних торгів, в разі визнання таких торгів недійсними, а тому підлягають застосуванню загальні норми права.

У постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2019 року в справі №910/13670/18 також викладено висновок про те, що результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Як визначено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 8 цього Закону встановлено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до вимог статті 47 зазначеного Закону грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Отже, з наведених норм слідує, що приватний виконавець в даному випадку, хоча і був фактично продавцем у визнаних судом недійсними електронних торгах щодо нерухомого майна, однак діяв не як сторона у звичайному договорі купівлі-продажу, а як особа, зобов`язана законом вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення на користь стягувача.

Оскільки приватний виконавець, отримавши кошти з торгів за продане майно, зобов`язаний у визначений законом строк перерахувати їх стягувачу, то відповідно вільні кошти у сумі, що необхідна для повернення покупцю недійсного правочину у розмірі 415 997,15 грн. грн, на його рахунку відсутня, враховуючи також наведені норми законодавства про заборону використовувати виконавцем для таких цілей кошти, виручені з інших торгів чи перераховані іншими боржниками.

Вирішуючи вказану справу, суд враховує , що станом на час розгляду справи діяльність приватного виокнавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_2 припинена згідно вищевказаного Наказу МЮ України.

Згідно положеньст. 5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, приватний виконавець не може іншим способом забезпечити обов`язок з повернення покупцю отриманої суми в порядку реституції після визнання недійсними електронних торгів, ніж як вимагати повернення коштів від стягувача, який отримав і зберігає ці кошти без правових підстав, які відпали внаслідок судового рішення про визнання торгів недійсними.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц викладений правовий висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (відповідну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

З урахуванням визнання прилюдних торгів недійсними, всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №910/14177/21.

Як встановлено судом вище, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва Києва від 23.12.2022 , яке набрало законної сили 31.05.2023 , визнано недійсним правочин, на підставі якого позивачем було перераховано відповідачам грошові кошти в розмірі 460 256 грн.

З огляду на те, що електроні торги з реалізації нерухомого майна, оформлені протоколом, визнані недійсними за рішенням суду, правова підстава для набуття грошових коштів у всіх отримувачів коштів згідно розподільчго балансу приватного виконавця і у Банку як вигодонабувача за договором купівлі-продажу (якому безпосередньо були перераховані кошти від реалізації нерухомого майна), відпала, у зв`язку з чим сплачена позивачем сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на його користь.

Таким чином, відповідач АТ "Райффайзен Банк" набув обов`язку щодо повернення покупцю отриманих внаслідок реалізації нерухомого майна коштів у розмірі 415 997,15 грн, оскільки перераховані йому кошти отримані приватним виконавцем саме від реалізації арештованого майна - квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а не внаслідок інших дій, спрямованих на звернення стягнення на кошти чи інше майно.

Окрім того, результатом визнання електронних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №59995473, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню електронних торгів.

Вказана обставина зумовлює обов`язок стягувача повернути кошти, що перераховані приватним виконавцем Куліченко Д.О. у вкзаному розмірі.

Враховуючи вищенаведені позиції Верховного суду, в силу приписів статті 1212 ЦК України приватний виконавець Куліченко Д.О. набув би права повернути грошові кошти, які Акціонерне товариство «Рапйффайзен Банк» на даний момент утримує у себе без правової підстави.

Разом з тим, враховуючи припинення діяльності вказаного приватного виконавця , що робить, поза розумним сумнівом, невиконуваним рішення суду про стягнення з нього всієї суми сплаченої покупцем за предмет прилюдних торгів, враховуючи , насамперед Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «МПП «Фортеця» проти України» (Заява № 68946/10) від 11 червня 2020 року, яким встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції в разі неповрнення покупцеві коштів, сплачених за недійним договром купівлі-продажу. Так, в п. 40 зазначено, що " неповернення Державною виконавчою службою України коштів за автокран, сплачених підприємством-заявником на прилюдних торгах, після визнання останніх недійсними становить втручання, яке слід розглядати у контексті загального правила, наведеного в першому реченні першого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції". У цій справі національні суди залишили без задоволення позов підприємства-заявника про повернення коштів, сплачених за недійсним договором купівлі-продажу. Водночас було встановлено, що підприємство-заявник втратило право власності на майно з вини Державної виконавчої служби України (див. пункт 8). Однак компенсація виплачена не була. Самого цього фактору достатньо для встановлення Судом, що на підприємство-заявника було покладено непропорційний тягар (див., для порівняння, рішенні у справі «Максименко та Герасименко проти України» (Maksymenko and Gerasymenko v. Ukraine), заява № 49317/07, пункт 69, від 16 травня 2013 року, та «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), заява № 43768/07, пункт 46, від 16 лютого 2017 року).

Отже, як на думку суду, вирішуючи цей спір з урахуванням вищенаведених обсавин справи та мотивів суду, межі пред`явлених позовних вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України), враховуючи норми ст. 216 ЦК України, ст. 1212 ЦК України у разі визнання недійсним правочину, саме кожна із сторін цього правочину (приватний виконавець , організатор ДП «Сетам», відповідно) повинна повернути покупцю - переможцю торгів (позивачу ОСОБА_1 ) грошові кошти, які кожен з них отримав на виконання цього правочину. Зокрема, ОСОБА_2 повинен повернути усі сплачені ним кошти ( за вирахуванням повернутої грошової суми ДП Сетам) повинно повернути позивачу 41 049,71 грн (основна винагорода приватного виконавця) та АТ "Райффайзен Банк" повернути 415 997,15 грн сплачених за придбання вказаного арештованого майна та в подальшому перерахованих стягувачу АТ "Райффайзен БанкАваль".

При цьому суд враховує, що до приватного виконавця позивачем заявлено вимоги про стягненян 44 258,85 грн. які складаються з 41 049,71 грн основної внагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 3209,14 грн , проте останні були перераховані привтаним виконавцем ДП «Сетам» і очевидно повернуті позивачеві .

Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку та необхідність задоволення позову частково та стягнути з ОСОБА_2 ( враховуючи , що його діяльність саме як привтаного виконавця є припиненою) на користь ОСОБА_1 грошові кошти 41 049,71 грн основної винагороди приватного виконавця, а з АТ "Райффайзен Банк" пстягнути 415 997,15 грн перерахованих за придбання вказаного арештованого майна .

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задволених позовних вимог - проте квитанція про сплату судового збору в матеріалах справи відсутня, що позбавляє суд можливості вирішити вказані вимоги.

Керуючись ст. 12,13, 76- 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області, ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, АТ "Райффайзен банк ", треті особи: ДП "Сетам", ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди завданої неправомірними діями приватного виконавця - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 41 049,71 грн основної винагороди приватного виконавця , отримані від реалізації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 в порядку реституції.

Стягнути з АТ "Райффайзен банк " (код ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 415 997,15 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім грн. 15 копійок) без підставно отриманих коштів від реалізації нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог до ПАТ "Промислово -страхова компанія", Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, а також шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко