Справа № 130/1827/24
Провадження № 22-ц/801/868/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуСправа № 130/1827/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №130/1827/24 запозовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року, яке ухвалила суддя Грушковська Л.Ю. в Жмеринському міськрайонномусуді Вінницької області, повний текст складено 24 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про відшкодування шкоди, в якому просив визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01 січня 2019 року набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04 червня 2021 року; визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 року по квітень 2021 року за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися; ознайомитися з постановами апеляційного суду від 12 червня 2024 по справі 130/257/24 та від 14 грудня 2021 року по справі 130/2166/21, які є в вільному доступі в ЄДРСР, які згідно ч.4 ст.82 ЦПК України звільняють його від доказування його вимог; стягнути з відповідача 100000 грн моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 січня 2019 року між сторонами укладено письмовий договір постачання енергії, в якому зазначено право споживача отримувати електроенергію на умовах визначених у договорі та обов`язок відповідача ТОВ «Енера Вінниця» надавати інформацію споживачу про його права та обов`язки згідно цього договору.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року по справі №130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01 січня 2019 року набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04 червня 2021 року; про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року по справі №130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватись та в частині розподілу судових витрат скасовано, а справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цією постанови.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, вказав, що суд першої інстанції порушив ст.18 ЦПК України про обов`язковість судових рішень, тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії заявки №4986 від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 відключено від мережі через заборгованість.

Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2021 року (справа №130/2166/21) та рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року (справа №130/257/24), на які посилається позивач в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до рішення суду від 24 січня 2022 року по справі 130/3539/21 та рішення суду від 21 жовтня 2021 року у справі 130/2539/21, на які посилається представник відповідача, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову. Рішення вмотивовано зокрема й тим, що суд приходить до висновку, що «об`єкт споживача ОСОБА_1 був відключений від електроживлення, в зв`язку з порушення споживачем строків оплати за спожиту електричну енергію за цим договором, цілком законно. На даний час ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію не погасив, а також в діях відповідача відсутнє порушення п.7.11. ПРРЕЕ, оскільки факт наявності заборгованості за електроенергію у позивача встановлений судом, є безспірним, у розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.» (а.с.99-102, а.с. 101-102). Рішення судів у вказаних справах та відповідні постанови судів другої інстанції набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4, 5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» №2019-VІІІ від 13.04.2017 учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: про надання послуг з розподілу, про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, тощо (ч.1 ст.4 цього Закону).

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором (ч.4 ст.46 цього Закону).

Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником (ч.1, 2 ст.56 цього Закону).

Побутові споживачі та малі непобутові споживачі мають право на отримання універсальних послуг відповідно до цього Закону. Споживач з-поміж іншого зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії (ч.2, 3 ст.58 цього Закону).

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії (абз. 4, 5 ч.13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 приєднався до умов договору про надання електричної енергії, шляхом споживання ОСОБА_1 електричної енергії та був відключений від електроживлення у зв`язку з несплатою за спожиту електроенергію, яка на даний час не сплачена. Законність відключення встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звертаючись до суду з позовом, позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в інших справах.

З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених вище норм права, суд вважає, що при зверненні до суду позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, тому докази та доводи позивача, є необґрунтованими, з чим і погоджується апеляційний суд.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту прав, який останній вважає порушеним, оскільки такі позовні вимоги не призводять до відновлення прав, які позивач вважає порушеними і такий спосіб захисту права є неефективним. Задоволення таких вимог не призведе до поновлення прав позивача, оскільки не буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, не відбудеться компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, не будуть нівельовані негативні наслідки порушення його прав. По суті такі вимоги спрямовані на встановлення обставин, які можуть доводитись при зверненні до суду за захистом права способом, встановленим законом.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.