справа № 619/1587/25
провадження № 2/619/969/25
УХВАЛА

25 березня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Справа № 619/1587/25

Найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб):

позивач: Дергачівська окружна прокуратура, місцезнаходження: Харківський район, Харківська область, м. Дергачі, вул. Європейська, 63; в інтересах держави в особі:

Харківської обласної державної (військової) адміністрації, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Сумська, 64, ;

Державного агентства лісових ресурсів України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 9-а, ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

21 березня 2025 року Дергачівська окружна прокуратура Харківської області,в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просила усунути перешкоди власнику - державі в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природо-заповідного фонду шляхом:

-визнання незаконним та скасування розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації № 132 від 12.02.2009, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель державної форми власності (землі запасу) зі зміною цільового призначення із категорії сільськогосподарського призначення на категорію земель рекреаційного призначення громадянам для індивідуального дачного будівництва з подальшою передачею у власність на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту Дергачівського району; змінено цільове призначення земельних ділянок загальною площею 5,500 га із категорії земель сільськогосподарського при-зна- чення (пасовища) на категорію земель рекреаційного призначення на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту; передано громадянам (згідно списку, що додається) у власність земельні ділянки загальною площею 5,5000 га (в розмірах, згідно додатку) для індивідуального дачного будівництва на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту, в частині передачі громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га;

-визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №468728 від 25.03.2009, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29;

-скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області, з припиненням усіх речових прав на неї;

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області.

24 березня 2025 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09 год 00 хв 02 травня 2025 року.

25 березня 2025 року через систему «Електронний суд» Дергачівська окружна прокуратура подала до суду заяву, в якій просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області; заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки; заборони державним кадастровим реєстраторам Держгеокадастру та державним кадастровим реєстраторам його територіальних органів здійснювати будьякі реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області, у тому числі, внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про право власності на вказану земельну ділянку, вчинення дій щодо її поділу, об`єднання або інших дій, які можуть призвести до зміни об`єкта цивільних прав.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні підготовчого засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали. Винятком є заява про забезпечення позову, яка подається до пред`явлення позову.

Аналогічну позиція викладена у першому абзаці пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Отже, заява про забезпечення позову розглядається судом одночасно з відкриттям провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частин шостої-восьмої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Судом встановлено, що Дергачівська окружна прокуратура звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0134, а також заборони ОСОБА_1 проводити будь-які роботи на цій земельній ділянці, заборони державним кадастровим реєстраторам Держгеокадастру та державним кадастровим реєстраторам його територіальних органів здійснювати будь- які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки.

При цьому предметом судового спору (позову, що забезпечується) є усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду, повернення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0134.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, але не співмірною із заявленими вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту заяви вбачається, що відповідно до рішення Харківської обласної ради XХХVІІІ сесії V скликання від 29.01.2009 створено на території Дергачівського району об`єкт природо-заповідного фонду місцевого значення регіональний ландшафтний парк «Парк дикої природи «Ольхова балка», площею 465, 5 га.

Так, в межах Дергачівського району (на теперішній час Харківського району) Харківської області біля с. Питомник визначено територію, яка оголошена регіональним ландшафтним парком «Парк дикої природи «Ольхова балка».

Регіональний ландшафтний парк «Парк дикої природи «Ольхова балка» створено з метою збереження, відтворення та ефективного використання природних ресурсів Лівобережного лісостепу та території Харківської області, а також збереження умов для організації відпочинку населення.

Межі регіонального ландшафтного парку «Парк дикої природи «Ольхова балка» визначено за матеріалами проєкту створення, що прямо передбачено ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відповідно до якої межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природнозаповідного фонду. Межі регіонального парку детально описані в науковому обґрунтуванні його створення.

На карті-схемі Проєкту створення регіонального ландшафтного парку «Парк дикої природи «Ольхова балка» позначено його розташування на землях Данилівського лісгоспу та на землях Військового лісгоспу.

Відповідно до Положення про Регіональний ландшафтний парк «Парк дикої природи «Ольхова балка» від 2009 року, парк дикої природи «Ольхова Балка» оголошений рішенням Харківської обласної ради від 29.01.2009 №1098-V відповідно до ст. 53 Закону України «Про природо-заповідний фонд України» на території Дергачівського району Харківської області на загальній площі 465, 5 га, що включаються до його складу без вилучення із землекористування.

Таким чином, Регіональний ландшафтний парк «Парк дикої природи «Ольхова балка» є об`єктом природо-заповідного фонду та відповідно територія (земельна ділянка) під ним землями природно-заповідного фонду, яка перебуває у постійному користуванні Данилівського лісгоспу (на теперішній час ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») та Військового лісгоспу (на теперішній час Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»).

Незважаючи на це, Дергачівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 132 від 12.02.2009, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель державної форми власності (землі запасу) зі зміною цільового призначення із категорії сільськогосподарського призначення на категорію земель рекреаційного призначення громадянам для індивідуального дачного будівництва з подальшою передачею у власність на території Русько-Лозівськї сільської ради за межами населеного пункту Дергачівського району; змінено цільове призначення земельних ділянок загальною площею 5,500 га із категорії земель сільськогосподарського призначення (пасовища) на категорію земель рекреаційного призначення на території Русько-Лозівськї сільської ради за межами населеного пункту; передано громадянам (згідно списку, що додається) у власність земельні ділянки загальною площею 5,5000 га (в розмірах, згідно додатку) для індивідуального дачного будівництва на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту.

Як вбачається зі Списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, який є додатком до розпорядження голови райдержадмінстрації від 12.02.2009 №132, пункт 52, громадянці ОСОБА_1 передається земельна ділянка площею 0,1000 га.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №468728 від 25.03.2009, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:000:0134.

Таким чином, громадянкою ОСОБА_1 набуто у власність земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0134, яка, як встановлено прокуратурою, розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Парк дикої природи «Ольхова балка» та перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Факт знаходження спірної земельної ділянки у приватній власності ОСОБА_1 підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №468728 від 25.03.2009, Інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.09.2024 №10-20-25,1-6261/0/19- 24.

Оскільки земельна ділянка, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 належить до земель природно-заповідного фонду права її законного власника держави, вважатимуться ефективно захищеними лише у разі, якщо ця ділянка повернеться до державної власності у первинному вигляді, зберігши свої унікальні природні характеристики.

У зв`язку з цим виникла необхідність в забезпеченні поданого позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо даної земельної ділянки, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки, а також заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельної ділянки.

Оскільки предметом позову у даній справі є повернення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0134 державі, то існує досить висока ймовірність того, що відповідач ОСОБА_1 може в будь-який момент здійснити її відчуження на користь інших осіб, що може значно ускладнити або зробити взагалі неможливим виконання рішення суду. У цьому випадку, забезпечення позову є ефективним захистом прав сторони позивача по справі та забезпечить виконання завдань цивільного судочинства.

Виходячи з принципів співмірності, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, суд дійшов висновку про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків. Цей інститут цивільного процесу має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Ураховуючи наведене правило процесуального закону, суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України підстави, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, у справі відсутні.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Судом установлено, що в даному випадку відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладення арешту на земельну ділянку може завдати збитків відповідачу.

Враховуючи те, що спосіб забезпечення позову, який застосований судом, не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 149-153, 157, 258-261, 353 ч.1 п.3, 354, ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Дергачівської окружної прокуратури про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області.

Заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) здійснювати будь-які дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області, що можуть призвести до погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельної ділянки.

Заборони державним кадастровим реєстраторам Держгеокадастру та державним кадастровим реєстраторам його територіальних органів здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0134, загальною площею 0, 1000 га, розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради Харківського району Харківської області, у тому числі, внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про право власності на вказану земельну ділянку, вчинення дій щодо її поділу, об`єднання або інших дій, які можуть призвести до зміни об`єкта цивільних прав.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити до відома учасникам справи та до Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для негайного виконання та для вжиття відповідних заходів.

Роз`яснити, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок