Справа № 286/3072/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів: 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , в якому просить: 1.Зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі рішення Полонського районного суду Хмельницької області № 2213/2152/2012 від 15.02.2013 року, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до розміру 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; 2.Зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі судового наказу № 286/2313/24 від 26.06.2024 року, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до розміру 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований зокрема тим, що згідно з судовими рішеннями позивач є платником аліментів на утримання двох доньок від шлюбів із відповідачками, зокрема на утримання старшої доньки в розмірі 1/3 частини доходу, на утримання молодшої доньки в розмірі 1/4 частини доходу. Загальний розмір аліментів на двох дітей складає 58% доходу позивача. Однак, на його утриманні також перебувають батьки, які потребують матеріальної допомоги: мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є інвалідом 2 групи з 01.02.2016 року, інвалідність якої встановлена безстроково, має невеликий розмір пенсії, хворіє і потребує лікування, та батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає в сільській місцевості і є сезонним робітником та немає постійної роботи і доходу. Позивач є військовослужбовцем ЗСУ, проходить службу в Житомирській області. Оскільки на утриманні позивача є непрацездатні батьки та неповнолітні діти, народжені від різних шлюбів від різних матерів, і права утриманців на матеріальну допомогу є рівними, тому вважає, що розмір стягуваних аліментів має бути зменшений до 1/6 на кожну дитину.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачі у встановлений строк відзивів на позовну заяву не подали.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 15.02.2013 року у справі № 2213/2152/2012 присуджено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) в місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 08.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовим наказом, виданим Овруцьким районним судом Житомирської області від 26.06.2024 року у справі № 286/2313/24 присуджено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03.06.2024 року і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документальних доказів, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , разом із своїми батьками: батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є інвалідом 2 групи з 01.02.2016 року, інвалідність якої встановлена безстроково.

Позивач, як і відповідачі, будь-яких доказів щодо свого працевлаштування чи служби, розміру доходів чи їх відсутності, не подали.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143/13цс зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 зазначив, що при видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання молодшої дитини у розмірі 1/4 його доходу, не було враховано обставини того, що на підставі судового рішення та відповідно до виконавчого листа про примусове виконання цього судового рішення з нього водночас стягуються аліменти на утримання старшої дитини у розмірі 1/3 його доходу. Крім того, на його утриманні перебувають батьки, з якими він проживає. Тому вважає, що для забезпечення рівних прав дітей на належне утримання з боку батька, доцільним є зменшення розміру аліментів до 1/6 частки від усіх його доходів, на кожну дитину.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану. При цьому такі положення закону не виключають і одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд вважає доведеною обставину того, що після постановлення 15.02.2013 року рішення Полонського районного суду Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його старшої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 його доходу та видачі виконавчого листа про примусове виконання цього судового рішення про стягнення аліментів, його сімейний стан змінився в іншому шлюбі у нього народилася молодша дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якої Овруцьким районним судом Житомирської області 26.06.2024 року було видано судовий наказ про стягнення з нього, ОСОБА_1 , аліментів у розмірі 1/4 його доходу. Вказана обставина зміни сімейного стану є самостійною і достатньою підставою для зміни в бік зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням Полонського районного суду Хмельницької області 15.02.2013 року, у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів.

Водночас позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено обставини погіршення його матеріального стану у зв`язку з народженням другої дитини та після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на її утримання у розмірі 1/4 його доходу.

Щодо покликання позивача на те, що на його утриманні перебувають його батьки, з якими він проживає, що погіршує його матеріальний стан, то до цих доводів суд відносить критично, оскільки батько позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який хоч і ніде не працює згідно з копією трудової книжки, на момент розгляду вказаної справи судом має повних 56 років і не досяг пенсійного віку, встановленого законом, тобто є працездатним, а мати позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є інвалідом 2 групи з 01.12.2016 року безтерміново і якій згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 213958 протипоказана важка фізична праця, перебуває в шлюбі з батьком позивача. А у відповідності до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч.1); право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.2); непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч.3); один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4). Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Водночас позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що його непрацездатна мати потребує матеріальної допомоги, а її чоловік - батько позивача - не може їй такої матеріальної допомоги та підтримки надати, тоді як позивач, як їх повнолітній син, об`єктивно таку матеріальну допомогу надати спроможний. Позивач не є платником аліментів на утримання батьків. Позивач не повинен компенсовувати утримання своїх батьків, лише один з яких є непрацездатним, за рахунок зменшення розміру аліментів на утримання своїх двох дітей.

Крім того, встановлений судовим наказом від 26.06.2024 року розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на рівні 1/4 частини заробітку (доходу) її батька ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, відповідає вимогам сімейного законодавства щодо розміру аліментів на одну дитину, встановлених ст.ст.182,183 СК України, а його зменшення у зв`язку з тим, що батько дитини, має встановлений законом (ст.202 СК України) обов`язок утримувати непрацездатну матір, без доведення обставини погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи наведені позивачем доводи та надані в їх обґрунтування докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позивачем в повній мірі не доведено підстав, передбачених ст.192 СК України, для задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, позивачем не надано належних допустимих та достатніх доказів, що із моменту постановлення судових рішень про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначених судами розмірах. При цьому суд враховує обставину зміни сімейного стану позивача, яка настала після постановлення судового рішення про стягнення аліментів на старшу дитину, а саме народження молодшої дитини в іншому шлюбі та присудження аліментів на її утримання. Вказане є підставою для задоволення позову частково і зменшення розміру аліментів на утримання старшої дитини, враховуючи правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 21.07.2021 року в справі № 691/926/20, про те, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі рішення Полонського районного суду Хмельницької області № 2213/2152/2012 від 15.02.2013 року, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до розміру 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.03.2025 року.

Суддя: В. І. Вачко