Номер провадження: 22-ц/813/1712/25
Справа № 947/2296/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

08 січня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 630653237 у розмірі 339894,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 квітня 2023 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630653237, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначеним кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, позичальник зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30-ти календарних днів з дня отримання інформації від банку.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 339894,08 грн.

З метою досудового урегулювання спору на адресу позичальника банк надіслав досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідач залишив без задоволення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №630653237 від 16 квітня 2023 року в розмірі 339894,08 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ричков М.Ю., просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «Сенс Банк» залишити без задоволення.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що додаток 1 до Угоди на використання аналогу власноручного підпису від 08 червня 2017 року не містить підпису відповідача та взагалі не зазначений у позові та не міститься у матеріалах справи.

Пункт 6 Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа банк» - «З умовами договору та діючими тарифами ознайомлений, згоден, зобов`язуюсь виконувати» також не містить, а ні дати підписання, а ні підпису клієнта.

Матеріали справи не містять належні та допустимі докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 засвідчив підписом оферту на укладення угоди про надання кредиту, шляхом накладення аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).

Долучені банком до позову докази, а саме: Угода на використання аналогу власноручного підпису від 08 червня 2017 року, Акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та Відкриття кредитної лінії від 08 червня 2017 року, Оферта на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та Відкриття кредитної лінії від 08 червня 2017 року, Акцепт на укладання договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 08 червня 2017 року, Договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630653237.111 від 08 червня 2017 року, не відповідають критеріям достовірності та достатності, як джерел доказів.

Текст документів, наданих банком у якості доказів є нечитабельним, тому є незрозумілим яким саме чином суд встановив фактичні обставини справи.

На думку скаржника, позивачем не доведено наявності договірних відносин щодо кредитування, а судом першої інстанції, проігноровано та не досліджено позицію відповідача щодо не підписання ним відповідних документів, чим порушено норми процесуального права.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат

Ричков М.Ю. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник АТ «Сенс Банк», адвокат Рудницький Ю.І. надіслав на адресу суду заяву в якій просив провести розгляд апеляційної скарги без його участі, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржника, адвоката

Ричкова М.Ю., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає вказаним вище вимогам, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено угоду на використання аналогу власноручного підпису договір про використання аналогу власноручного підпису клієнту для вчинення правочинів до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», за умовами якої сторони досягли письмової згоди на використання в майбутньому для вчинення правочинів та/або підписання документів, що визначені в п.2 цієї угоди на використання аналогу власноручного підпису, аналогу власноручного підпису клієнта, відтвореного засобами копіювання зразок якого міститься в додатку 1 до цієї угоди на використання аналогу власноручного підпису. При створенні зразку аналогу власноручного підпису клієнта, сторони використовують підпис клієнта, що зазначений у цьому пункті.

Підписанням цієї угоди на використання аналогу власноручного підпису до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» сторони досягли беззаперечної письмової згоди на використання в майбутньому аналогу власноручного підпису клієнта, що відтворений засобами копіювання та зразок якого міститься в додатку 1 до цієї угоди на використання аналогу власноручного підпису (надалі- аналог власноручного підпису), для вчинення будь-яких правочинів та/або підписання будь-яких документів, підписання яких згідно з умовами цього договору можливе з використанням аналогу власноручного підпису клієнта, зокрема, але не виключно, угод про використання продуктів банку, заявок про підтвердження інформації про клієнта, заявок на договірне списання, заявок про припинення договірного списання, будь-яких інших додатків, договорів (угод) та/або додаткових угоди (договорів) до договорів (угод), що можуть бути укладені між банком та клієнтом в рамках договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», повідомлення про відмову від споживчого кредиту тощо та будь-яких документів, якщо це передбачено діючими умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (п.2) (а.с. 5).

Також, 08 червня 2017 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка серед іншого містить наступні умови (а.с. 6 зворот).

Клієнт пропонує банку відкрити йому рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня (далі рахунок ЕПЗ) та випустити міжнародну платіжну картку «MC Debit World» строком дії 3 роки з моменту її випуску (пункт 2).

Пропонує банку надати йому кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку ЕПЗ на наступних умовах: ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200000 грн (пункт 3.1); сума кредиту, що є доступною йому на момент укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з встановленого договором та вказаного в цій оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії складає 20000 грн. При цьому клієнт пропонує банку у випадку акцептування банком цієї оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії повідомити йому суму кредиту, що може бути доступна йому в будь-який час протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії та, яка відрізняється від суми, що вказана у цьому пункті у порядку та спосіб, визначений умовами договору. Також пропонує банку, щоб сума кредиту, що може бути доступна йому в будь-якому випадку не перевищувала ліміт відновлювальної кредитний лінії, який становить 200000 грн (пункт 3.1.1.). Проценту ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операція зняття коштів готівкою пропонував встановити у розмірі 26% річних (пункт 3.2). Розмір обов`язкового мінімального платежу пропонував встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому він погоджується та розуміє, що розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим за 50 грн. Дату сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом пропонував встановити до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду (пункт 3.3.).

В день зміни умов договору та застосування до відносин між ним та банком умов програми «Моментальна розстрочка», він виявив бажання та просив банк надати йому відповідні послуги за які пропонує встановити комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0 грн. Комісійну винагороду, що вказана в цьому підпункті пропонує сплачувати одноразово в день настання відкладальної обставини, в результаті якої умови користування коштами відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана для придбання товару в торгово-сервісних мережах, в тому числі із застосуванням окремо визначеного банком та відповідним партнером банку терміналу в торгово-сервісних мережах, що вказані та/або будуть вказані цьому додатку №4 до договору, змінюються на умови програми «Моментальна розстрочка», шляхом здійснення договірного списання відповідної суми коштів за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії. Вказаний розмір комісії є чинним на момент укладення цієї угоди, в разі зміни розміру комісійної винагороди протягом строку дії договору він пропонує сплачувати банку комісійну винагороду, що буде чинна на момент настання відкладальної обставини, що зумовлює зміну умов договору на умови програми «моментальна розстрочка на карту», розмір якої буде визначений розділом II додатку №4 до договору. Зміна розміру комісії відбувається відповідно до п.11.1 договору, діючий розмір комісії на момент настання відкладальної обставини застосовується згідно діючого розміру комісії, що вказаний в додатку №4 до договору (пункт 5.6).

Цього ж дня, тобто 08 червня 2017 року, представник банку підписав Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 6).

Крім цього, 08 червня 2017 року, ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», яка містить інформацію про строк дії картки 3 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору; строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту -200000 грн; мета кредиту споживчі потреби; форма кредитування - відновлювальна кредитна лінія; тип процентної ставки фіксований (а.с. 5 зворот).

12 червня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», за умовами якої просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я, у тому числі рахунок для відображення та обліку операцій за такими поточними рахунками, що відкриваються на його ім`я. Рахунки, що відкриваються на підставі цієї заяви просив відкрити у порядку передбаченому чинним законодавством України та відповідно до умов Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та ПАТ «Альфа-Банк». Також цей документ містить зразок підпису власника рахунку ОСОБА_1 , Наведений зразок підпису просив вважати обов`язковим під час здійснення операцій за рахунками (а.с. 4).

З виписки по рахунку з кредитною карткою «World Debit Mastercard» за період з 12 червня 2017 року по 17 липня 2023 року убачається, що ліміт кредиту встановлений 200000 грн, доступний 0,00 грн; всього витрат (мінус) 825823,53 грн; всього надходжень 526815,70 грн; власні кошти на кінець періоду 0,00 грн; доступні кошти на кінець періоду 0,00 грн; поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 342377,99 грн. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, здійснюючи різні фінансові операції, у тому числі платежі в рахунок погашення заборгованості. Крім цього, за період з 14 січня 2019 року по 12 липня 2023 року банком списувалася комісія за розрахунково-касове обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ) (а.с. 12-21).

З розрахунку заборгованості за кредитом №630653237 від 12 червня 2017 року убачається, що до загального її обсягу, що становить 339894,08 грн, банком також нараховано грошові кошти у вигляді комісії за розрахунково-касове обслуговування, починаючи з 12 червня 2017 року по 12 липня 2023 року (а.с. 10).

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, які надані банком убачається, що банком нараховано та відповідачем сплачено комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 143942,07 грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що доказами наданими банком підтверджується, що відповідач не сплачував своєчасно на користь позивача грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, отже в порушення вимог ст. 509,526, 1054 ЦК України покладені на нього зобов`язання за вказаним вище договором не виконав, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку грошові кошти у розмірі 339894,08 грн, що останнім не спростовано.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

У відповідності до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що він підписував документи, на які банк посилається, як на підставу позову. На переконання скаржника, банком не доведено існування кредитних правовідносини між сторонами.

З матеріалів справи убачається, що метою отримання кредиту у цій справі є споживчі потреби, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування».

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про споживче кредитування", який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

У статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" (тут і далі - в редакції на день укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Суд першої інстанції встановив, що позичальник (позивач) погодився з усіма істотними умовами оспорюваного кредитного договору, йому була надана банком вся необхідна інформація в письмовому вигляді, про що він зазначив в договорі шляхом його підписання, сукупна вартість кредиту та умови його погашення йому також були зрозумілі.

Відповідач під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами цього договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не виказував та в подальшому його виконував. Факт користування кредитними коштами в межах встановленого ліміту не оспорюється відповідачем та підтверджується наданою банком випискою по рахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом.

При цьому, колегія суддів ураховує, що відповідачем не заперечується та обставина, що він особисто підписав анкет-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 12 червня 2017 року. Факт підписання цього документа особисто після звернення в банку, відповідач підтвердив у відзиві на позовну заяву (а.с. 53). Цей документ, серед іншого, містить зразок його підпису, який скаржник просив вважати обов`язковим під час здійснення операцій за рахунками.

Відповідачем не спростовано підписання ним оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 08 червня 2017 року, довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівки», угоди на використання аналогу власноручного підпису від 08 червня 2017 року, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на яких розміщено підпис ОСОБА_1 .

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про розгляд судом цієї справи, особисто підписав відзив на позовну заяву (а.с. 51-57), справу розглянуто за участю його представника адвоката Брадарської Н.В.

Водночас, під час вирішення судом спору по суті, відповідачем не порушувалося питання щодо проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Установивши, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував документи, долучені банком в обґрунтування позовних вимог, клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не заявляв, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, а також щодо неналежного виконання відповідачем обов`язку, покладеного на нього умовами кредитного договору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі N 274/7221/19 (провадження N 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 (що було чинним на час видачі кредиту), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічне за змістом правило закріплене у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).

Таким чином, виписка з карткового рахунку є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, часткового повернення отриманих коштів у кредит.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо недоведеності позивачем існування між сторонами договірних відносин кредитного характеру.

Аргументи скаржника стосовно не підписання ним документів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє з підстав їх недоведеності.

Доводи скаржника щодо якості копій документів, долучених до позову, які як вважає скаржник є нечитабельними, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки долучені до позовної заяви копії документів є такими, що дозволяють встановити їх зміст.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Завірені належним чином копії документів є належними та допустимими доказами, якими сторони по справі обґрунтовують свої вимоги та заперечення. Подані банком докази не суперечать положенням статті 95 ЦПК України, а протилежного відповідачем не доведено, не поставлено під сумнів відповідність оригіналам поданих стороною позивача копій, які належним чином оцінено судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами у справі.

Водночас, колегія суддів не погоджується з розміром заборгованості, який суд першої інстанції визнав обґрунтованим, та стягнув з відповідача на користь банку у розмірі 339894,08 грн, з огляду на таке.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (справа ЄСПЛ "Ван де Гурк проти Нідерландів", заява N 23192/15, рішення від 29 травня 2019 року). Водночас принцип jura novit curia ("суд знає закон") зобов`язує суд визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти встановлені під час розгляду справи, застосувавши положення які дійсно регулюють відповідні правовідносини.

Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (ухвала Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі N 757/23249/17-ц (провадження N 61-14020св20)).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит..

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі N 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Колегія суддів зауважує, що в кредитному договорі, укладеному сторонами, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі N 755/11636/21 (провадження N 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі N 168/349/20 (провадження N 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі N 755/9486/21 (провадження N 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі N 204/224/21 (провадження N 61-4202сво22).

З наданої банком виписки по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та підлягає врахуванню, а також розрахунку заборгованості убачається, що впродовж 12 червня 2017 року 12 липня 2023 року, банком списувалася комісія за розрахункове-касове обслуговування основної картки (щомісячно, від суми заборгованості на кінець РЦ).

Таким чином, банк до загального розміру заборгованості за кредитом, включав не лише фактично отримані та витрачені відповідачем грошові кошти та проценти за їх користування, а і нараховував кошти, які ОСОБА_1 не отримував, у вигляді комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 143942,07 грн.

Оскільки, вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З огляду на нікчемність умов угоди в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування вже сплачених відповідачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів відповідача.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20.

З огляду на вказане вище, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитом з 339894,08 грн до

195952,01 грн, вирахувавши кошти у сумі 143942,07 грн, сплачені відповідачем на користь банку у якості комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 339894,08 грн до 195952,01 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 57,65% від загальної ціни позову, стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір підлягає зменшенню з 5098,41 грн до 2939,23 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволеню частково, та у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити на 42,35% від ціни позову, то судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з АТ «Сенс Банк» у розмірі 3238,76 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №630653237 з 339894,08 грн до 195952,01 грн, та суму судового збору з 5098,41 грн до 2939,23 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3238,76 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова