Справа № 344/4970/25
Провадження № 2/344/2555/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровська Г.В., розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі свого уповноваженого представника звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить визнати, що у строк до 19 червня 2025 року включно виконавчий документ, а саме ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року про затвердження мирової угоди у справі №344/9742/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним правового акту, який порушує право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст.186 та ст. 187 ЦПК України суддя до відкриття провадження у справі, після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 175 та 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом та лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відкриває провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, виходжу з наступного.

З матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1 порушується питання про визнання виконавчого документу (ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року про затвердження мирової угоди у справі №344/9742/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним правового акту, який порушує право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння) таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано Розділом VI ЦПК України.

Зокрема, статтею 432 ЦПК України визначено порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню

Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, статтею 432 ЦПК України визначено конкретний порядок визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, який передбачає подання стягувачем або боржником до суду, який видав виконавчий документ, заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а також відповідний строк розгляду такої заяви та прийняте за результатом такого розгляду рішення.

Розгляд такої заяви в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві процесуальний закон не передбачає.

Крім того, Розділом VII ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень.

Статтями 447, 447-1 ЦПК України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Порядок подання скарги та прийняття її до розгляду врегульовано статтею 448 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) серед іншого, зроблено висновок про те, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин».

У іншій постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 201/5972/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що «… приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 провадження № 14-87 цс 20 зазначено, що:

«41. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

42. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України)».

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи все вищевикладене, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся ОСОБА_1 , заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, Суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Вимоги заяви ОСОБА_1 повинні розглядатися в порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України, або ж в порядку розділу VIІ ЦПК України, у залежності від конкретного факту, який заявник вважає порушенням його прав.

Висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі не є обмеженням Позивачу доступу до правосуддя, оскільки він не позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду з відповідним питанням у встановленому статтею 432 ЦПК України порядку, або ж в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, якими порушено їхні права (ст. ст. 447-453 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 25, 46, 55, 186, 259, 260 ЦПК України -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Івано-Франківського міського суду Домбровська Г.В.