ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 757/10379/19

провадження № 61-9262св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року у складі колегії суддів: Нежура В. А., Верланова С. М., Невідомої Т. О., касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року,

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому2019 року ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення суми вкладів та штрафних санкцій.

2. Позов обґрунтовано тим, що 14 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN1660 (вклад «Стандарт, 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів США. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 7,5 % річних.

3. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000 доларів США засвідчується квитанцією від 14 червня 2012 року.

4. 18 липня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN3521 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних.

5. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000 доларів США засвідчується квитанцією від 18 липня 2012 року.

6. 15 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4905 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних.

7. 05 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4599 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 7 000 доларів США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних.

8. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 7 000 доларів США засвідчується квитанцією від 05 листопада 2012 року.

9. 29 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN8491 (вклад «Стандарт», 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 30 000 грн. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 17 % річних.

10. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 30 000 грн засвідчується квитанцією від 29 листопада 2012 року.

11. Вказував, що згідно із положеннями пункту 6 даних договорів у разі, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у пункті 1 цих договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу розпочинається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

12. Відповідно до пункту 7 цих договорів сторони мають право достроково розірвати договір згідно із діючим законодавством, повідомивши про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

13. Як вбачається з письмових заяв позивача від 11 лютого 2019 року, останній звертався до банку з повідомленнями, в яких зазначав про те, що він не бажає продовжувати строк дії цих договорів, також повідомляв про їх розірвання та вимагав протягом трьох днів з дня отримання цих заяв повернути суму вкладу за договорами і нараховані відсотки за ними.

14. Разом із тим, станом на день звернення із цим позовом відповідач вимоги позивача щодо повернення коштів залишив без задоволення.

15. Посилався на те, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

16. Таким чином, відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства України, порушив умови договорів банківських вкладів, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяви позивача про повернення вкладів.

17. Крім того, позивач вважав за необхідне зазначити й про те, що відмова відповідача щодо повернення вкладу суперечить вимогам статті 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

18. Як зазначалось вище, з положень кожного із договорів банківського вкладу, укладених між банком та позивачем (пункт 6), вбачається, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у пункті 1 даних договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обчислення нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу розпочинається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

19. За таких обставин, з урахуванням положень статті 625 ЦК України, позивач вважав, що наявні всі законні і обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох проценти річних від простроченої суми.

20. Окрім того, позивач вважав, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

21. Враховуючи викладене просив суд:

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN1660 (вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14 червня 2012 року суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США; 7,5 % річних за період з 15 червня 2012 року до 20 лютого 2019 року у розмірі 5 017,81 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 04 жовтня 2022 у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року у розмірі 2 009 262,46 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN3521 «Стандарт» від 18 липня 2012 року суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США; 8,5 % річних за період з 19 липня 2012 року до 20 лютого 2019 року у розмірі 5 607,67 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 04 жовтня 2022 року у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року у розмірі 2 245 457,95 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4905 «Стандарт» від 15 вересня 2012 року суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США; 8,5 % річних за період з 17 вересня 2012 року до 20 лютого 2019 року у розмірі 5 467,95 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 04 жовтня 2022 року у розмірі 1 086,58 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року у розмірі 2 189 510,18 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4599 «Стандарт» від 05 листопада 2012 року суму вкладу у розмірі 7 000 доларів США; 8,5 % річних за період з 06 листопада 2012 року до 20 лютого 2019 року у розмірі 3 746,05 доларів США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 04 жовтня 2022 року у розмірі 760,60 доларів США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року у розмірі 1 500 016,55 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN8491 (вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29 листопада 2012 року суму вкладу у розмірі 30 000 грн; 17 % річних за період з 30 листопада 2012 року до 20 лютого 2019 року у розмірі 31 773,70 грн; інфляційні втрати за період з березня 2019 року до серпень 2022 року у розмірі 12 460,99 грн; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 04 жовтня 2022 року у розмірі 3 259,73 грн; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року у розмірі 347 922,02 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

22. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2021 року замінено позивача ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 .

23. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року позов задоволено частково.

24. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 :

за договором від 14 червня 2012 року № SAMDN1660 суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США; 7,5 процентів річних за період з 15 червня 2012 року до 20 лютого 2019 року - 5 017,81 доларів США; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 21 лютого 2022 року - 900,82 доларів США; пеню у розмірі трьох процентів за кожен день прострочення у розмірі 183 451,13грн;

за договором № SAMDN3521 від 18 липня 2012 року суму вкладу в розмірі 10 000,00 доларів США; 8,5 процентів річних за період з 19 липня 2012 року до 20 лютого 2019 року - 5 607,67 доларів США; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 21 лютого 2022 року - 900,82 доларів США; пеню у розмірі трьох процентів за кожен день прострочення - 205 016,01 грн;

за договором від 15 вересня 2012 року № SAMDN4905 суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США; 8,5 процентів річних за період з 17 вересня 2012 року до 20 лютого 2019 року - 5 467,95 доларів США; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 21 лютого 2019 року - 900,82 доларів США; пеню у розмірі трьох процентів за кожен день прострочення - 199 908,25 грн;

за договором від 05 листопада 2012 року № SAMDN4599 суму вкладу у розмірі 7 000 доларів США; 8,5 процентів річних за період з 06 листопада 2012 року до 20 лютого 2019 року - 3 746,05 доларів США; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 21 лютого 2022 року - 630,58 доларів США; пеню у розмірі трьох процентів за кожен день 136 955,58 грн;

за договором від 29 листопада 2012 року № SAMDN8491 суму вкладу в розмірі 30 000 грн; 7 процентів річних за період з 30 листопада 2012 року до 20 лютого 2019 року - 31 773,70 грн; інфляційні втрати за період з березня 2019 року до червня 2022 року - 11 707,05 грн; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21 лютого 2019 року до 21 лютого 2022 року - 2 702,00 грн; пеню у розмірі трьох процентів за кожен день прострочення 31 773,70 грн.

25. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

26. Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що між сторонами було укладено договори банківських вкладів, що підтверджено матеріалами справи, тому суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню сума банківських вкладів та відповідних відсотків. Судом також було встановлено відповідальність банку щодо повернення вкладу та нарахованих процентів перед позивачем, тому також погодився із останнім щодо наявності підстав для стягнення трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

27. Крім того, знайшли підтвердження доводи позивача про наявність підстав для стягнення відповідної пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом із тим, суд дійшов висновку, що оскільки розрахунки пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» перевищують розмір завданих збитків, тому наявні підстави для її зменшення відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

28. Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

29. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

30. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

31. Скасовуючи рішення місцевого суду в частині вимоги про стягнення пені та відмовляючи в її задоволенні, апеляційний суд виходив із того, що позивачем було направлено повідомлення на адресу банку про розірвання депозитних договорів, тому з моменту отримання такого повідомлення у позивача відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

32. Залишаючи без змін судове рішення місцевого суду в іншій частині позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що таке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

33. У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк».

34. У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

35. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

36. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

37. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

38. Підставою касаційного оскарження АТ КБ «ПриватБанк» зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, від 08 квітня 2022 року у справі № 761/310/17, від 27 квітня 2024 року у справі № 321/1260/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

39. Також підставою касаційного оскарження АТ КБ «ПриватБанк» зазначає порушення норм процесуального права, а саме: недослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

40. Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами не враховано, що банком було долучено до матеріалів справи довідку за підписом головного бухгалтера банку, з якої вбачається, що 17 вересня 2012 року договір № SAMDN1660 пролонговано на новий рахунок 3834, SAMDN4905).

41. Також заявник посилається на те, що судами не враховано, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у справі, оскільки таким є ТОВ «ФК «Фінілон».

42. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовної вимог про стягнення пені та залишити в силі рішення місцевого суду в указаній частині.

43. Підставою касаційного оскарження представник ОСОБА_2 зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 01 грудня 2021 року у справі № 321/404/19-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 757/51306/17-ц, від /21 грудня 2021 року у справі № 369/7118/18-ц, від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц від 27 квітня 2022 року у справах: № 757/21554/18-ц, № 321/1260/19, № 757/8802/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19-ц, від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3995/15 та справі № 756/14910/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 199/3395/20, від 20 липня 2022 року у справі № 132/4437/18, від 28 вересня 2022 року у справі № 529/201/20, від 29 березня 2023 року у справі № 757/56446/20-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

44. Також підставою касаційного оскарження ОСОБА_2 зазначає порушення норм процесуального права, а саме: недослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

45. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що з 20 лютого 2019 року припинились правовідносини за договорами банківського вкладу, проте пеня на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» була нараховано з 22 лютого 2018 року по 21 лютого 2019 року, тобто майже фактично до дати розірвання депозитних договорів.

46. Таким чином, вважає, що висновки апеляційного суду про те, що відсутні підстави для застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення на користь позивача пені, є помилковими.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

47. 14 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN1660 (вклад «Стандарт, 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів США. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 7,5 % річних (том 1, а. с.15).

48. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000 доларів США засвідчується квитанцією від 14 червня 2012 року (том 1, а. с. 16).

49. 18 липня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN3521 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних (том 1, а. с. 17).

50. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000 доларів США засвідчується квитанцією від 18 липня 2012 року (том 1, а. с. 18).

51. 15 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4905 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000 доларів США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних (том 1, а. с. 19).

52. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000 доларів США засвідчується квитанцією від 15 вересня 2012 року (том 1, а. с. 239), що була долучена представником відповідача.

53. 05.11.2012 р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4599 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 7 000 доларів США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5 % річних (том 1, а. с. 20).

54. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 7 000 доларів США засвідчується квитанцією від 05 листопада 2012 року (том 1, а. с. 21).

55. 29 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN8491 (вклад «Стандарт», 3 мес.»), згідно з пунктом 1 якого сума вкладу становить 30 000 грн. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 17 % річних (том 1, а. с. 22).

56. Факт внесення позивачем коштів у розмірі 30 000 грн засвідчується квитанцією від 29 листопада 2012 року (том 1, а. с. 23).

57. 11 лютого 2019 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про розірвання договорів банківського вкладу, що були отримані Банком 18 лютого 2019 року, а відтак договори є розірваними з 20 лютого 2019 року (том 1, а. с. 24-37).

58. 11 січня 2023 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги.

59. Згідно із пунктом 1.1. договору цесії первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв від первісного кредитора право вимоги отримання будь-яких сум (вкладів, процентів, неустойки (пені, штрафу), трьох відсотків річних, інфляційних втрат тощо), які мають бути сплачені та/або можуть бути нараховані і/або стягнуті за договорами банківського вкладу (депозиту) № SAMDN1660 (вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14 червня 2012 року, № SAMDN3521 «Стандарт» від 18 липня 2012 року, № SAMDN4905 «Стандарт» від 15 вересня 2012 року, № SAMDN4599 «Стандарт» від 05 листопада 2012 року, № SAMDN8491 (вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29 листопада 2012 року, укладеними між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, але не виключно, в межах справи № 757/10379/19-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, яка перебуває у провадженні Печерського районного суду міста Києва.

60. Відповідно до пункту 2.1. договору цесії право вимоги, зазначене у пункті 1.1. договору, вважається переданим з моменту підписання цього договору сторонами та передачі первісним кредитором новому кредитору документації, а саме: договору банківського вкладу № SAMDN1660 від 14 червня 2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN3521 від 18 липня 2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN4905 від 15 вересня 2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN4599 від 05 листопада 2012 року, договору банківського вкладу № SAMDN8491 від 29 листопада 2012 року, а також інших документів (квитанцій, банківських виписок, заяв, повідомлень, листів тощо в оригіналах і/або копіях), пов`язаних із вищеперерахованими договорами банківського вкладу, копій матеріалів цивільної справи № 757/10379/19-ц.

61. Пунктом 2.2. договору цесії визначено, що документація, передбачена у пункті 2.1. договору, передається в момент укладення цього договору, що підтверджується його підписанням та актом приймання-передачі документації.

62. На виконання умов договору цесії первісний кредитор та новий кредитор 11 січня 2023 року склали та підписали акт приймання-передачі документації за договором цесії, згідно з яким було передано первісним кредитором новому кредитору вищезазначені договори банківського вкладу, а також відповідну документацію, у т. ч. копії матеріалів цивільної справи № 757/10379/19-ц.

63. 16 січня 2023 року до боржника було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги від 12 січня 2023 року первісного кредитора на користь нового кредитора.

Позиція Верховного Суду

64. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

65. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

66. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

67. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

68. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

69. За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

70. За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

71. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

72. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

73. Отже строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

74. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

75. Згідно з статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

76. Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

77. Згідно з частинами першою, третьою статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

78. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

79. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

80. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

81. Згідно з пунктом 5 постанови Правління НБУ «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банки, у перелік яких входить і АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ.

82. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

83. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті

81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

84. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

85. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

86. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

87. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

88. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

89. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

90. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції,правильно виходив з того, що позивачем доведено, що між ним та банком виникли договірні відносини на підставі договорів банківського вкладу, проте відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання із повернення вкладів та сплати процентів, які нараховані за період дії договорів (до 20 лютого 2019 року), у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача суми вкладів та процентів.

91. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

92. Суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача суми, передбаченої статтею 625 ЦК України в межах позовних вимог, а саме з 21 лютого 2019 року по 21 лютого 2022 року.

93. Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем під час розгляду справи не спростовано розрахунку заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача, свого розрахунку не надано.

94. Крім того, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

95. Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

96. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

97. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду України, висловлений у постановах від 09 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 та від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

98. Судами попередніх інстанцій встановлено факт укладення позивачем договорів банківського вкладу (депозитних договорів), а також внесення коштів на депозитні рахунки підтверджується копіями договорів, копіями квитанцій.

99. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вважав доведеним факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів у заявлених розмірах на підставі наданих копій відповідних документів, посвідчених представником позивача. Надання стороною до суду копій документів, посвідчених особисто чи представником, відповідає положенням частини восьмої статті 43 ЦПК України. Банк не спростував ані факту укладення депозитних договорів з позивачем, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника.

100. Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та

ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними.

101. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

102. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 16 грудня 2021 року у справі № 482/242/20 (провадження № 61-14059св21), та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) у подібних правовідносинах.

103. Також колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції в частині відсутності підстав для стягнення на користь позивача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

104. Так, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив із того, що позивачем було направлено повідомлення на адресу банку про розірвання депозитних договорів, тому з моменту отримання такого повідомлення у позивача відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

105. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

106. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року

у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) викладено правову позицію про те, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі

(статті 1058, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

107. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року

у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.

108. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Обґрунтовуючи касаційну скаргу тим, що суд мав стягнути пеню за період з 22 лютого 2018 року до 21 лютого 2019 року, а договори банківського вкладу розірвано сторонами 20 лютого 2019 року, заявником під час розгляду справи не надано доказів наявності обставин, які б давали підстави задовольнити вказану вимогу.

109. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

110. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

111. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

2. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович