КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/104/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Якусика О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, -

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_3 має прострочену заборгованість перед ОСОБА_2 .. Будучи обізнаним про наявність відкритого Дарницьким районним судом міста Києва провадження про стягнення з нього боргу, з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань уклав з дружиною ОСОБА_1 договір дарування від 27 липня 2021 року, згідно якого подарував квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що 13 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав від позивача кошти у сумі 30 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 27 квітня 2021 року, однак вказане зобов`язання не виконав.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики, позивач 5 травня 2021 року звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про стягнення коштів. 17 травня 2021 року суд відкрив провадження у справі № 753/8962/21.

Стверджує, що ОСОБА_3 , будучи обізнаним про наявність заборгованості за договором позики, знаючи про наявність судового спору, 27 липня 2021 року здійснив відчуження квартири на користь своєї дружини - ОСОБА_1 .

Уважає, що ОСОБА_3 уклав договір дарування з метою ухилення від виконання у майбутньому рішення суду про стягнення з нього коштів, відтак вказує, що такий договір є фіктивним та фраудаторним правочином, вчиненим на шкоду інтересам позивача як кредитора.

Вказує, що ОСОБА_3 здійснив умисне відчуження квартири, спрямоване на уникнення в подальшому стягнення на неї та унеможливлення виконання рішення суду про стягнення коштів.

Оскільки рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру було ухвалене для реєстрації права власності за недійсним фраудаторним правочином, похідною позовною вимогою від вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, є вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Вказує, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат становить 20 908,00 гривень, з яких 20 000,00 гривень - витрати на професійну правничу допомогу та 908,00 гривень сплачений судовий збір.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири від 27 липня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Козаєвою Н.М. та зареєстрований за №3813; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:59486722 від 27.07.2021, на підставі якого було зареєстроване право власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (рнонм:000).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири від 27 липня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрований за № 3813. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:59486722 від 27 липня 2021 року про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться а адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 454 гривень з кожного.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 8 000 грн з кожного. В іншій частині вимог - відмовлено. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення рішення відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що спірна квартира придбана подружжям під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі та за взаємною згодою оформлена на ім`я ОСОБА_3 . З підстав, визначених у статтях 60-61, 70 Сімейного кодексу України, частина зазначеного нерухомого майна належить скаржниці на праві спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу із чоловіком згідно статті 68 СК України не припиняє права спільної власності на нього.

Уважає, що за таких обставин задоволення позову ОСОБА_2 про скасування договору дарування спірної квартири та скасування державної реєстрації про право власності ОСОБА_1 на квартиру в повному обсязі не відповідає вимогам закону та повинно бути в цій частині скасовано.

Вказує, що грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США у день підписання договору позики не передавались, відтак такий договір укладено з порушенням частин 1, 3 статті 203 ЦК України.

Вказує, що ОСОБА_3 перебував в омані запевнень ОСОБА_2 , оскільки останній вказав, що договір підписується для проформи та що ОСОБА_2 не збирається звертатись до суду. Уважає, що договір позики є нікчемним на підставі частини 2 статті 215 ЦК України.

Посилається на те, що позивачу сплачено більш ніж 1/3 частини боргу.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

07 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Ільїної Д.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Щодо посилань скаржниці на те, що квартира придбана у шлюбі, відтак належить ОСОБА_4 вказує, що ці твердження жодним чином не спростовують недобросовісність дій ОСОБА_3 , оскільки якби це був дійсний поділ майна подружжя, то скаржниці було б передано частина спірної квартири.

Звертає увагу, що доводи про те, що грошові кошти не передавались, спростовуються рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/8962/21, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США.

Щодо часткового погашення заборгованості вказує, що відповідачем у справі №753/8962/21 визнано позов. Рішення у вказаній справі не оскаржувалось.

Зазначає, що додані до апеляційної скарги квитанції подані з порушенням строку та не містять інформації щодо предмета спору у цій справі.

Зазначає про попередній розмір судових витрат, розмір яких становить 16 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

20 червня 2024 року відповідачкою ОСОБА_1 подано письмові пояснення, згідно яких остання посилається на наявність у ОСОБА_3 іншого рухомого і нерухомого майна, що доводить ту обставину, що внаслідок вчинення договору дарування боржник не став неплатоспроможним. Окрім того, вказує, що на теперішній час рішення суду виконано в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шилов В.В. підтримали апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ільїна Д.В., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, проти апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 , а також третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника, представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_3 , відчужуючи (даруючи) належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про невиконане ним грошове зобов`язання за договором позики в розмірі 30 000 доларів США.

Суд зазначив, що перехід права власності на вказану квартиру після відкриття провадження у справі про стягнення на користь позивача боргу за договором позики свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Суд зробив висновок, що боржник, який відчужує майно на користь своєї дружини за наявності невиконаного грошового зобов`язання на суму у 30 000 доларів США, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки він вчинив оспорюваний договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина 1 статті 717 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. При кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.

Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України).

Відповідно до частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16, від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

З матеріалів справи установлено, що 13 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 передав у позику ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США, відповідно до розписок від 01 лютого 2019 року та 02 березня 2019 року (том 1 а.с. 12).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі №753/8962/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів (том 1 а.с. 13-15).

27 липня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 3813, відповідно до умов якого ОСОБА_3 безоплатно передав у власність (подарував), а ОСОБА_1 як обдарована прийняла у власність (в дар) квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 17-20).

Відповідно до пункту 2 договору дарування квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 02 грудня 2008 року, №2146-С/КІ.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Шевченка грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 8 319,90 гривень (том 1 а.с. 52-53).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенка Л.О. від 18 липня 2022 року у виконавчому провадженні ВП 69443960 накладено арешт на рухоме майно (два транспортні засоби), що належать ОСОБА_3 (том 1 а.с. 135-136).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенка Л.О. від 11 серпня 2022 року у зведеному виконавчому провадженні 69444917 (ВП 69443960, ВП 69444127) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплаченого судового збору у розмірі 8 319,90 гривень та грошових коштів у розмірі 30 000,00 доларів США накладено арешт на майно, що належить боржнику, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця (том 1 а.с. 80-81).

Відповідно до даних довідки КП КРМ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18 липня 2022 року ОСОБА_3 є власником такого нерухомого майна :

- 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 ;

- квартири АДРЕСА_4 (том 2 а.с. 137-138).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2024 року убачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №753/8962/21 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 30000 доларів США закінчено у зв`язку із заявою стягувача про фактичне виконання рішення боржником (том 2а.с. 139-140).

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 7 серпня 1999 року (том 1 а.с. 56-57).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів на підтвердження передачі грошовоих коштів, нікчемності договору позики тощо колегія суддів відхиляє, оскільки такі не стосуються предмету спору у цій справі. Окрім цього, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі № 753/8962/21 суд установив наявність боргового зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зауважує, що недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора «через можливість доступу до майна боржника».

Разом з тим, для важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна з метою унеможливлення задоволення вимог кредитора за рахунок звернення стягнення на майно. Тобто правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, набуває ознак фраудаторності лише тоді, якщо внаслідок його вчинення боржник перестає бути платоспроможним.

У цій справі установлено, що відповідач ОСОБА_3 , окрім нерухомого майна, що є предметом оспорюваного правочину, є власником іншого майна, зокрема, 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_4 , а також двох транспортних засобів, отже є помилковим застосування конструкції фраудаторного правочину в цій справі, оскільки відсутні підстави уважати, що внаслідок такого правочину боржник перестав бути платоспроможним.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції та робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

У зв`язку із скасуванням рішенням суду від 22 грудня 2022 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 грудня 2023 року втрачає силу.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання недійсним договору дарування квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 20 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова