Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька міська рада звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:189:0020, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 в сумі 278 281,11 грн., посилаючись на фактичне користування вказаною земельною ділянкою відповідачем без належного правового оформлення, що позбавило власника землі права отримання доходу у вигляді орендної плати. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що земельна ділянка площею 0,2384 га з кадастровим номером :06:189:0020 є сформованою з 04.10.2007 за відомостями з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем 05.10.2016 на праві приватної власності зареєстрований об`єкт нежитлової нерухомості комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :06:189:0020, площею 0,2384 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Указані обставини встановлені рішенням суду від 20.08.2024 у справі № 214/2559/22. Тому оскільки у період з 01.01.2022 по 31.12.2023 між сторонами не існувало договірних правовідносин щодо вказаної земельної ділянки, а отже відповідачка користувалася означеною земельною ділянкою без укладення договору оренди земельної ділянки та не сплачуючи при цьому плати у відповідному розмірі, що в свою чергу позбавило міську раду, як власника землі, отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати, на підставі ст. 1212 ЦК України, виходячи з наведеного у тексті позовної заяви розрахунку, позивач просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Скляр Н.М. у судовому засіданні 04.03.2025 на вимогах позову наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

У подальшому представник позивача Сильникова А.О. звернулась до суду із заявою про закінчення розгляду справи за відсутності представника позивача та винести судове рішення з урахуванням сплати відповідачкою під час розгляду справи 29 000,00 грн., залишок несплачених коштів становить 249 281,11 грн.

Представник відповідача Кафтасьєва Г.В. у судовому засіданні 04.03.2025 заявлені вимоги в частині сплати за ділянку визнала з урахуванням сплачених відповідачкою коштів.

У подальшому представник відповідача звернулась до суду із заявою про закінчення розгляду справи за її та відповідача відсутності, зазначивши про часткову оплату відповідачкою коштів за користування земельною ділянкою в рахунок погашення заборгованості в сумі 29 000,00 грн., вказавши, що позивач визнає проведені розрахунку та зменшив суму заявлених вимог на 29 000,00 грн.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як установлено судом, 25.09.2007 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007 № 80) строком на 5 років .

25.01.2012 рішенням Криворізької міської ради № 955 вказаний договір оренди земельної ділянки було розірвано з огляду на перехід права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, до ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.12.2011.

26.03.2012 між сторонами у справі була укладена угода про розірвання договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007) (а.с. 37 копія угоди) та за актом приймання-передачі земельна ділянка з кадастровим номером :06:189:0020 була повернута позивачу.

Рішенням Криворізької міської ради від 28.05.2014 № 2742 ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,2384 га кадастровий номер :06:189:0020по АДРЕСА_1 для подальшого надання її у користування.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.10.2016 на праві приватної власності зареєстрований об`єкт нежитлової нерухомості комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :06:189:0020, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Указані обставини також установлені рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року у справі № 214/2559/22 (провадження 2/214/934/24), яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради суму грошових коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :06:189:0020 за період з 08.07.2018 по 31.12.2021 у розмірі 119 999 гривень 69 коп., що в силу частини 4 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, ч. 2 цієї статті передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про користування спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на спірній земельній ділянці.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В свою чергу, у зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, чим в свою чергу підтверджує факт використання відповідачем цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19 дійшли до висновку про те, що за таких обставин відповідач як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №925/1370/20, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особіпотерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, ОСОБА_1 не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а Криворізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження орендної плати відповідачем за рахунок коштів, належних Криворізькій міській раді.

При цьому стороною відповідача не оспорюється порядок та розмір заборгованості за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 на суму 278 281,11 грн., відповідачем під час розгляду справи в рахунок погашення заборгованості сплачено 29 000,00 грн., про зарахування яких заявлено також стороною позивача.

Таким чином, суд доходить до висновків, що з відповідача підлягає стягненню дохід, отриманий від безпідставно набутого майна (орендна плата), внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів, з урахуванням уже сплачених нею сум, в розмірі 249 281,11 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню позивачу сплачений нею судовий збір у сумі 4 174,23 грн.

Стосовно посилання сторони відповідача на розподіл судових витрат на підставі статті 142 ЦПК України , то суд зауважує, що згідно частини першої указаної статті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову разі …, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Однак розгляд справи по суті розпочато судовим засіданням 04.03.2025, де було вислухано вступне слово представників сторін та досліджено письмові докази у справі.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Криворізької міської ради про стягнення коштів користування земельною ділянкою комунальної власності повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :06:189:0020 за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 у сумі 249 281 (двісті сорок дев`ять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 4 174 (чотири тисячі сто сімдесят чотири) гривні 23 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. . Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо сторін:

Позивач Криворізька міська рада, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, пл.. Молодіжна,1.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 26 березня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко