ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/3806/24
Номер провадження 22-ц/818/853/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника заявника прокурора відділу Ткаченко К. О.,

представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Погудіної Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року в складі судді Петрової Н.М. по справі № 642/3806/24 за заявою керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Заява мотивована тим, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на праві спільної часткової власності належали 28/100 вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу № 153 від 17 січня 2014 року.

Інші 72/100 часток у праві власності на вказану квартиру належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 25 травня 2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Згідно наданих нотаріальною конторою інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 27 січня 2023 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти і спадкові договори відсутні. Отже, особи, які у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , відсутні.

У провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа № 639/1462/21 за позовом Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до ОСОБА_3 про визнання права власності, витребування нежитлової будівлі та скасування державної реєстрації права власності, провадження в якій ухвалою суду від 11 квітня 2023 року закрито у зв`язку зі смертю відповідача та відсутністю правонаступників.

Пред`явлення прокурором заяви про визнання спадщини відумерлою в інтересах держави в особі Харківської міської ради обумовлено необхідністю збереження та примноження комунальної власності територіальної громади м. Харкова, створення умов для ефективного її використання, забезпечення дохідної частини бюджету міста.

Окружною прокуратурою письмово повідомлено Харківську міську раду про намір звернутися до суду із заявою з метою захисту інтересів держави та запропоновано самостійно захистити інтереси держави шляхом пред`явлення відповідної заяви, однак відповідь від міської ради не отримана.

Позивач просив визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з 28/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою, та передати її у власність Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року залучено до участі у справі як заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року заяву керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що вбачається спір про право, оскільки визнання спадщини відумерлою може вплинути на права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на день смерті, отже вважаються такими, що прийняли спадщину.

На вказане судове рішення 08 листопада 2024 року Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності спору про право на спадщину. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є спадкоємцями ОСОБА_3 , оскільки лише були зареєстровані з ним за однією адресою в комунальній квартирі, однак не є його родичами та не проживали з ним однією сім`єю, а сам факт реєстрації місця проживання за однією адресою не породжує право на спадкування. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить частка у праві власності на комунальну квартиру, тобто вони є тільки співвласниками квартири разом з померлим ОСОБА_3 . Померлий був одинокою особою, що підтверджується актовим записом про його смерть, з якого вбачається, що причина його смерті не встановлена через гнилісні зміни, що далеко зайшли; актовий запис про смерть внесений за заявою співробітника ХОБСМЕ, а не родича померлого. Жодні особи у судовому чи позасудовому порядку не заявляли про свої права на спадщину, отже спір про право відсутній. Іншого майна, окрім частки у праві власності на вказану вище квартиру, у складі спадкової маси немає.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 20 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Харківською міською радою отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року (а.с. 93);

Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року (а.с. 94);

судові повістки на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуті на адресу апеляційного суду з відмітками від 25 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 111-114).

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26 листопада 2024 року про день, час та місце судового засідання повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 95, 96).

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника прокурора відділу Харківської обласної прокуратури Ткаченко К. О., яка підтримала апеляційну скаргу, представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Погудіну Д. О., яка проти скарги заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на праві спільної часткової власності належали 28/100 вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу № 153 від 17 січня 2014 року, укладеного з ОСОБА_6 (а.с. 13, 14, 50).

Інші 72/100 часток у праві власності на вказану квартиру належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 25 травня 2005 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 20 листопада 2003 року (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с. 12).

З актового запису про смерть ОСОБА_3 № НОМЕР_2 від 16 грудня 2021 року вбачається, що причина смерті не встановлена через гнилісні зміни, що далеко зайшли (а.с. 12).

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 27 січня 2023 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти і спадкові договори відсутні (а.с. 15-17).

У провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа № 639/1462/21 за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача: Державне підприємство «Державне художньо-творче виробниче підприємство» про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, провадження в якій ухвалою суду від 11 квітня 2023 року закрито у зв`язку зі смертю відповідача та відсутністю правонаступників (а.с. 18-19).

При постановленні вказаної ухвали судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась, заяви про прийняття або про відмову від спадщини не подавались, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти і спадкові договори відсутні. Особи, які у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , відсутні.

З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 23 вересня 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13 жовтня 2021 року були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 47).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

За правилами частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

У пункті 8 частини 2 статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Згідно із статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до статті 337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

Частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 641/2666/19 (провадження № 61-12617св20) зазначено, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як і інших справ окремого провадження, зокрема, є таке: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. За умови наявності спору про право питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження.

Справа, що переглядається, стосується визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таку заяву подав прокурор в інтересах Харківської міської ради в порядку окремого провадження у зв`язку з відсутністю спадкоємців ОСОБА_3 та відповідного спору про право.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входять 28/100 часток у праві власності на комунальну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать про те, що спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв, спадкоємців у нього немає, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини жодній особі свідоцтво про право власності не видано та відповідних прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Висновок суду першої інстанції про те, що спадкові права на вказану квартиру мають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки були зареєстровані з ним у спірній квартирі на час смерті, колегія суддів вважає помилковим.

Дійсно, на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

При цьому, частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які неодноразово висловлював у постановах: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 12 липня 2022 року у справі № 295/15914/19, від 22 лютого 2023 року у справі № 175/3065/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Разом з тим, вищевказана норма поширюється саме на спадкоємців, тобто осіб, на користь яких спадкодавцем посвідчено заповіт, або тих, що входять до черг спадкування за законом, передбачених статтями 1261-1265 ЦК України.

Заповіту померлий ОСОБА_3 не залишив. Доказів щодо наявності родинних зв`язківк між ним та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Належність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права на спадкування як спадкоємців четвертої черги за законом, тобто внаслідок їх проживання з померлим однією сім`єю, також будь-якими доказами не підтверджується.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, сама по собі реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем ще не свідчить про виникнення права на спадкування у особи, яка не входить до жодної з черг спадкування за законом.

Враховуючи, що спадкодавець не склав заповіту, родинних стосунків між ним та заінтересованими особами немає, як і відомостей про їх проживання однією сім`єю, тож належність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 матеріалами справи не підтверджується.

Даних щодо будь-яких інших спадкоємців, права яких могли б бути порушені визнанням спадщини відумерлою, суду не надано.

За таких умов, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення заяви прокурора про визнання спадщини відумерлою без розгляду необґрунтованим.

Виходячи з викладеного відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, так як у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 263/1265/18 (провадження № 61-9939св19), від 30 червня 2021 року у справі № 299/3692/19 (провадження № 61-7181св20).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до Ленінського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина