Справа №760/694/24 2-з/760/111/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ішуніної Л. М., за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми.

14 лютого 2025 року представником позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить встановити тимчасовий графік зустрічей ОСОБА_3 із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері ОСОБА_2 , за місцем постійного проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , двічі на тиждень тривалістю одна година за попередньою домовленістю не менш ніж за день до такої зустрічі зі сторони ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про день та час зустрічі з дочкою ОСОБА_5 . У разі, якщо запланована зустріч батька ОСОБА_3 , стає об`єктивно неможливою, через хворобу дитини, інших форс-мажорних обставин, батьки узгоджують інший день зустрічі.

Заява мотивована тим, що позивачем за зустрічним позову на виконання ухвали про забезпечення позову від 01 жовтня 2024 року, яку у подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного суду, були створені умови для спілкування ОСОБА_3 з дочкою у присутності матері, що забезпечує дитині знайомство з батьком без травматизації. Проте, ОСОБА_3 не виявив бажання налагоджувати психоемоційний контакт з дочкою, відвідав дитину лише 3 рази.

Наразі у ОСОБА_2 існують обґрунтовані побоювання за дитину, її психоемоційний стан, та дії батька, які можуть причинити психологічний стрес дочці при зустрічах без присутності матері. ОСОБА_3 почав писати у дитячий садочок, де навчається ОСОБА_6 , щоб відвідати її, проте жодним чином не узгоджує це з матір`ю, що свідчить про те, що він має намір зустрічатися з дочкою без матері, може забрати її з садочку, повезти в невідомому напрямку, а за відсутності відповідної ухвали вихователі садочку не зможуть перешкоджати батьку в цьому.

ОСОБА_3 всіляко намагається уникнути адаптаційного періоду спілкування з дочкою в присутності матері, при цьому, він не знає вподобань дитини, характеру та її звичок, графіку її відпочину, особливостей харчування та стану здоров`я, що не сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини.

Крім того, сином було повідомлено, що батько проживає вже не в тому будинку, куди він приїжджав раніше, тобто ОСОБА_3 ігнорує свій обов`язок повідомляти про місце перебування дитини, що також свідчить про те, що він може забрати дочку з садочку та відвезти її в невідоме місце.

Враховуючи вищевикладене, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у подальшому, оскільки встановлення графіку зустрічей дитини з батьком без матері може призвести до психологічного насилля над дитиною, враховуючи відсутність психоемоційного контакту дочки з батьком. При цьому, захід забезпечення, який просить застосувати ОСОБА_2 не є тотожним заявленим позовним вимогам, оскільки є значно меншим за позовні вимоги, однак є співмірним з ними та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позову між сторонами дійсно наявна конфліктна ситуація та спір щодо реалізації ними своїх батьківських прав та обов`язків відносно малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом установлено, що ухвалою суду від 29 липня 2024 року заяву ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про забезпечення позову було задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити побачення батька ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного першого та третього тижня місяця з суботи з 11-00 год. до неділі 19-00 год., щопонеділка та щосереди з 17-00 год до 19-00 год.

01 жовтня 2024 року ухвалою суду було задоволено заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову. Встановлено графік зустрічей батька ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері - ОСОБА_2 , щопонеділка та щосереди кожного тижня місця з 18-00 год. до 19-00 год. за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року було скасовано ухвалу суду від 01 жовтня 2024 року та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Ураховуючи вищевикладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, суд зазначає таке.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суть висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною та її вихованні, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 травня 2021 року в справі №761/25101/20, від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19, від 15 вересня 2021 року в справі №752/6099/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 16 березня 2023 року у справі №520/13963/17.

Заявник вказує, що вона не чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дочкою, однак батько не налаштований на проведення зустрічей з дочкою в присутності матері для забезпечення адаптаційного періоду дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між батьками існує конфліктна ситуація щодо виховання дітей, діти проживають разом з матір`ю.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) не доведено обставин, які б свідчили, що спілкування дочки з батьком має негативний вплив на нормальний розвиток дитини.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, та не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) навмисно вчиняти дії на шкоду інтересам дочки та її психологічного стану.

Окрім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-154, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна