Провадження №2/523/874/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманова І.М.

за участю секретаря судового засідання Лапчинської О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одеси цивільну справу за позовною заявою КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживає та зареєстрована відповідач, особовий рахунок № НОМЕР_1 . За даним особовим рахунком станом на 01.09.2023 року існує заборгованості в сумі: 43 466,63 гривні.

На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду 17.02.2025 року (вх. № 5385) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Пятигорець Володимира Івановича. Згідно відзиву представник зазначив, що ОСОБА_1 зареєструвалась і стала проживати в квартирі АДРЕСА_1 з 26 березня 2014 року, що підтверджується Довідкою №Г3-38416-ф/ л від 26 лютого 2021 року, а тому вона не може відповідати щодо заборгованості, що утворилася до цього часу.

Крім іншого, представник зазначив, що позовна давність по стягненню заборгованості по житлово-комунальним послугам, відповідно ст.257 ЦК України, становить три роки і позивач не звертався до суду з поновленням пропущеного процесуального строку, крім іншого, в останнього відсутні взагалі такі підстави.

Також, зазначив, що в Україні введений воєнний стан, однак це не означає відсутність строків позовної давності. Позивач повинен надати суду вагомі аргументи. В Постанові Верховного Суду (Перша судова палата Касаційного цивільного суду) від 11 січня 2023 року у справі № 127/27446/20 зазначено: «Введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку. Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами. Разом з тим, якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинно вирішуватися з врахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист. Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені». У зв`язку з цим заборгованість ОСОБА_1 необхідно рахувати з серпня 2021 року, яка на 28 серпня 2024 року становить 10223,43 грн. Просив розгляд справи здійснити без участі Відповідача та його представника.

Чергове судове засідання у справі призначено на 18 березня 2025 року, сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Так, представник позивача Омельченко О.В. звернулась на адресу суду з заявою про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення рішення (а.с.27).

Відповідач та представник відповідача про час та місце слухання справи повідомлені, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що просить розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача (а.с.31).

З огляду на зазначене судом встановлено, сторони про час та місце слухання справи повідомлені, надали заяви про слухання справи за їх відсутності, а відтак, підстав для відкладення слухання справи передбачених, ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі на підтвердження обставин викладених у позові та на спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно реєстру нарахування і виплати по абоненту за особовим рахунком НОМЕР_1 рахується заборгованість з 11.2006 року по серпень 2023 року, яка становить: 43 466, 63 грн. (а.с.5-8).

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЖК України.

Згідно Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією.

Рішенням Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007 року «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса» КП «Теплопостачання м. Одеси» визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем теплової енергії.

Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг ОМР за вищевказаною адресою відповідач зареєстрована з 26.03.2014 року (а.с.32).

Зазначений будинок теплопостачанням забезпечує КП « Теплопостачання м. Одеси».

Відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким обліковуються надані відповідачу послуги з теплопостачання.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування.

Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартину плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 18, 20 «Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Кабінетом Міністрів України (постанова від 21.07.2005 року № 630) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Проте, відповідач, отримуючи послуги з постачання теплової енергії, опалення та гарячої води, свої зобов`язання тривалий час не здійснює, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка станом на 08.2023 року складає 43 466, 63 гривні, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Судом відхиляють доводи відповідача щодо того, що відповідач не має нести відповідальність за борги попереднього власника, оскільки відповідачем не надано доказів щодо набуття права власності з приводу квартири, а відтак дані твердження є припущенням.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023р.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Разом з цим, відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України викладено у такій редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд зауважує, що сторона позивача не відреагувала на заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 06.11.2023 року воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до березня 2024 року.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (12.09.2024 року) діяв та продовжує діяти правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України, з урахуванням наступних років, а саме з березня 2017 року по серпень 2023 року, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його пропуском за вказані проміжки часу не має.

З огляду на зазначене судом відхиляються доводи відповідача про застосування власного розрахунку заборгованості, а саме з серпня 2021р. по серпень 2024 року, оскільки даний розрахунок суперечить вищевказаним обставинам щодо строків позовної давності.

Таким чином, судом застосовується власний розрахунок щодо позовної давності та стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання.

Отже, з огляду на Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» суд, до спірних правовідносин застосовує власний арифметичний розрахунок заборгованості.

Так, відповідно до наданого розрахунку встановлено, що заборгованість за відповідачем рахується з 2006 року по серпень 2023 року.

Судом застосовується наступний розрахунок, а саме з березня 2017 року по серпень 2023 року, так, за вказаний проміжок часу відповідачу нараховано заборгованість у розмірі: 30 625, 11 гривень, встановлено, що відповідачем було сплачено за надані послуги кошти в розмірі: 13 374, 95 гривень, відповідно заборгованість відповідача за вказаний проміжок часу становить 17 250, 16 гривень.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості з листопада 2006 року по лютий 2017 року - не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності.

При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу.

Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з березня 2017 року по серпень 2023 року, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» є обґрунтованими, а відтак підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі: 17 250, 16 гривень.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПУ України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (40%) у сумі: 1211, 20 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 257, 525, 526, 530 ЦК України, ст. ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 247, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27) заборгованість за теплову енергію, що утворилась з березня 2017 по серпень 2023 року в сумі: 17 250, 16 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27) витрати зі сплати судового збору у сумі: 1211, 20 гривень.

В решті позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.03.2025р.

Суддя: