ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5102/24 Номер провадження 22-ц/814/1427/25Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зіненко Анастасії Олександрівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (в подальшому ТОВ «ФК «ЄАБП») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами № 16377-03/2023 в розмірі 22620 грн. та за договором №5312260 в розмірі 9480 грн, а загалом стягнути 32100 грн. та судові витрати.

Вказувало, що 10.03.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16377-03/2023, який підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 5800 грн. строком на 25 днів.

В подальшому, 03.07.2023 товариство уклало договір факторингу, у відповідності до якого передало ТОВ «ФК «Інвеструм» право вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і позичальник ОСОБА_1 .

Також, 13.03.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5312260, який підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого останній отримав 3000 грн. строком на 80 днів.

В подальшому, 03.07.2023 між кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Маніфою» передало належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Таким чином товариство набуло право вимоги по кредитних договорах, по яких ОСОБА_1 має непогашену заборгованість в загальній сумі 32100 грн., в зв`язку з чим і звернувся до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

за кредитним договором № 16377-03/2023 в розмірі 22620 грн., з яких 5800 грн. заборгованість за основним боргом та 16820 грн. заборгованість за відсотками,

за договором позики №5312260 в розмірі 9480 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за основним боргом та 6480 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про належність переходу прав вимоги від первісних кредиторів до позивача та доведеність останнім факту існування заборгованості по 2 кредитних договорах, яка підлягає до стягнення з боржника ОСОБА_1 .

Не погодившись з даним судовим рішенням, адвокат Зіненко А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Зокрема вказує на недоведеність правомірності заявлених вимог та недоведеність факту набуття прав вимоги позивача, як нового кредитора, до відповідача, як боржника у кредитних правовідносинах.

Також звертає увагу на відсутність належних доказів, що підтверджують переказ кредитних коштів.

Просить стягнути витрати понесені відповідачем на правову допомогу та сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10.03.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16377-03/2023, який підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого останній отримав 5800 грн., строком на 25 днів.

В подальшому, 03.07.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАБП» було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Також, 13.03.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5312260, який підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого останній отримав 3000 грн., строком на 80 днів.

В подальшому, 03.07.2023 між кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Маніфою» передало належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Зважаючи на правомірність набуття права вимоги до ОСОБА_1 по кредитних договорах, в розмірах зазначених в розрахунках заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАБП» звернулося до суду.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості на користь позивача, як нового кредитора, місцевий суд встановив правомірність набуття останнім права вимоги по укладеним між первісними кредиторами та ОСОБА_1 кредитними договорами, невиконання позичальником їх умов, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі, заявленим товариством в своєму позові. .

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками суду.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов кредитних договорів ОСОБА_1 зобов`язувався вчасно повернути кредити та сплачувати проценти за користування останніми в порядку встановленому договорами.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «ЄАБП» обґрунтовувало свої вимоги, посилаючись на розрахунок заборгованості за кредитним договором № 16377-03/2023, з якого вбачається лише загальна сума заборгованості 22620 грн., яка складається з основної суми боргу 5800 грн. та заборгованості за відсотками 16820 грн.

Згідно вказаного розрахунку вищезазначені суми боргу обраховувались станом на 27.10.2023 за ТОВ «Стар Файненс груп», а з 31.10.2023 до 31.03.2024 за ТОВ «ФК «ЄАПБ». Іншої інформації наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить.

Стосовно кредитного договору №5312260 від 13.03.2023 ТОВ «ФК «ЄАБП» обґрунтовувало свої вимоги, посилаючись в якості доказу на розрахунок заборгованості, який містить інформацію про загальну сума заборгованості 9480 грн., яка складається з основної суми боргу 3000 грн. та заборгованості за відсотками 6480 грн.

Згідно вказаного розрахунку вищезазначені суми боргу рахувалися станом на 10.08.2023 за ТОВ Маніфою», а з 31.08.2023 до 31.03.2024 за ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Іншої інформації наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 вказано, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Як зазначалося вище, позивачем на підтвердження позовних вимог було надано лише розрахунок заборгованості, який є недостатнім доказом факту існування заборгованості по кредитним правовідносинам.

Розрахунок заборгованості в даному випадку необхідно розцінювати як внутрішній документ товариства, який не містить беззаперечних відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов спірного кредитного договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

Згідно ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Як зазначалося вище, надані при подачі позову розрахунки заборгованості не є належним доказом їх існування, оскільки охоплюють періоди з серпня та жовтня 2023 року по березень 2024 року, зважаючи на укладання кредитних договорів 10 та 13 березня 2023 року.

При цьому суми боргів є незмінними, як загальна, по кредиту та заборгованості по відсоткам, які рахувалися за первинним кредитором та новим кредитором, на відміну від щоденного розрахунку заборгованості по кредитному договору №16377-03/2023 від 10.03.2023, наданого при подачі відзиву на апеляційну скаргу розрахунок заборгованості охоплює весь період з моменту укладання кредитного договору - 10.03.2023 по 27.10.2023. Разом з тим вказаний розрахунок є незавіреним належним чином та не містить жодних ідентифікуючих ознак кредитної установи, при цьому не містить інформації про рух коштів за конкретним банківським рахунком, не містить даних записів про операції, здійснені протягом операційного дня.

Одночасно з цим, щоденного розрахунку заборгованості по кредитному договору від 13.03.2023 №5312260 позивачем взагалі не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказаний письмовий документ апелянтом був поданий лише на стадії апеляційного перегляду судового рішення вже на спростування висновків суду першої інстанції. Будь-яких доказів не можливості надати його при розгляді справи в суді першої інстанції, апелянт колегії суддів не надав.

Проте, і в даному випадку позивачем не було надано суду будь-яких виписок за картковими рахунками позичальника ОСОБА_1 , які-б доводили факт існування заборгованості по кредитам та мали бути прийняті судом до уваги як належні докази недотримання останнім своїх кредитних зобов`язань.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний доказ по кредитному договору №16377-03/2023 позивач міг безперешкодно надати суду першої інстанції до ухвалення рішення суду, проте таким правом не скористався, поважних причин його неподання до місцевого суду не вказав, тому колегія суддів позбавлена передбаченого законом права брати його до уваги.

Вказані обставини свідчать, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки суд виніс рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, адвокатом Зіненко А.О. було заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, на підтвердження чого було надано ордер на надання правничої допомоги, договір №9 про надання правничої допомоги від 09.12.2024, з визначеним розміром оплати за виконання юридичних послуг цього договору в сумі 3000 грн.

Згідно вимог ч. ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України та беручи до уваги кількість витраченого адвокатом часу в цілому на складання апеляційної скарги, вивчення судової практики та надання відповідачу юридичної консультації з приводу спірних правовідносин, співмірність вартості його послуг складності справи, розгляд справи в судах обох інстанцій в порядку письмового провадження, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат в сумі 3000 грн.

Також у відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на відмову в задоволенні позову, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 4542 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зіненко Анастасії Олександрівни задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 4542 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.В. Чумак