Провадження № 2/686/485/25
УХВАЛА

17 березня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

17.03.2025 року суду сторонами подано спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди у справі та сама мирова угода, яка підписана позивачем та відповідачем. За змістом мирової умови сторони дійшли згоди у наступному: ОСОБА_1 виділяється у особисту приватну власність: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., вартістю 189700 грн.; гараж, загальною площею 17,6 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 84940 грн.; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, площею 1000 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_3 . Кадастровий номер :27:001:0118, вартість 127503 грн.; автомобіль NISSAN Х -Trail , 2008 р. випуску, д.н.з НОМЕР_1 , вартістю 117920 грн. Виділити ОСОБА_3 в особисту приватну власність: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 53,4 кв.м., вартістю 189520,00 грн.; квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 32,6 кв.м., вартістю 330320,00 грн.

Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні заяву про затвердження мирової угоди підтримали.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Направила заяву про слухання справи за її відсутності.

Суд, ознайомившись зі змістом мирової угоди, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви є поділ майна подружжя.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з цим, сторонами не надано до суду докази про проведення державної реєстрації: гаража, загальною площею 17,6 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 84940 грн.; земельної ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, площею 1000 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер :27:001:0118, вартість 127503 грн.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються узаконити право власності нерухомого майна за позивачем, однак такий порядок укладення угод щодо набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 258-260, 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2025 року.

Суддя: О.В. Мазурок