УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 724/2934/24

провадження № 61-3390ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 05 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області

(далі - ГУНП в Хмельницькій області) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2023 року поліцейський ВРПП Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області

Борунов В. В. стосовно ОСОБА_1 незаконно склав протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 304867, за статтею 124 КУпАП, за порушення вимог пункту 10.1 ПДР України.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 17 листопада

2023 року у місті Кам`янець-Подільському Хмельницької області, на перехресті проспекту Грушевського та вулиці Князів Коріатовичів, керуючи автомобілем марки FORD-TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнилася в безпечності, скоїла зіткнення з автомобілем марки BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у своїй полосі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 16 квітня 2024 року провадження у справі № 676/8017/23 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за

статтею 124 КУпАП закрив на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили 27 квітня 2024 року.

Позивачка вважала, що діями працівників поліції їй спричинена моральна шкода, оскільки розгляд справи та переживання з приводу можливості притягнення її до відповідальності за діяння, яке вона не скоювала, завдали сильних душевних страждань.

Крім того, діями працівників поліції позивачці завдано матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 676/8017/23.

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 25 000 грн компенсації моральної шкоди та 28 000 грн матеріальної шкоди.

Хотинський районний суд Чернівецької області рішенням від 24 грудня

2024 року (у складі судді Ковальчук Т. М.) позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальні шкоду у розмірі 7 000 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 05 березня 2025 року (у складі колегії суддів Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.) рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2024 року залишив без змін.

17 березня 2025 року ГУНП в Хмельницькій області через систему «Електронний суд»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 березня

2025 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Хотинський районний суд Чернівецької області ухвалою від 30 серпня

2024 року справу № 724/2934/24 призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Предметом спору у даній справі є вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.

При цьому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачка її визначила у грошовому вимірі. Тобто, ціна позову у загальному розмірі становить 53 000 грн (25 000 грн + 28 000 грн), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000 грн).

З огляду на резолютивну частину постанови Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2025 року, постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»,

заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до «верховного суду» є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять

до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками

в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції

при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Добріч проти Сербії», заяви № 2611/07

та 15276/07, від 21 червня 2011 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк