Провадження № 2/756/62/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Омельчук М.О.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 в межах розгляду судової справи №756/4224/19 Оболонського районного суду м. Києва про те, що «ОСОБА_2 шахрай, і він незаконно, шахрайським шляхом забирав квартири і зараз ведеться слідство». При цьому, просив зобов`язати ОСОБА_1 протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати поширену відносно ОСОБА_2 недостовірну інформацію перед суддею ОСОБА_3 , адвокатом ОСОБА_6. та секретарем судового засідання ОСОБА_7., шляхом публічного повідомлення, що розповсюджена інформація у судовому засіданні 24.02.2021 року в межах розгляду судової справи №756/4224/19, суддя ОСОБА_3., Оболонського районного суду м. Києва, що: «ОСОБА_2 шахрай, і він незаконно, шахрайським шляхом забирав квартири і зараз ведеться слідство...», є неправдивою та недостовірною.

Крім того, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказував, що 24.02.2021 року в межах розгляду судової справи №756/4224/19 Оболонського районного суду м. Києва, де ОСОБА_2 був позивачем, а ОСОБА_1 відповідачем, при наданні суду пояснень в межах зазначеної справи, у присутності судді ОСОБА_3., адвоката позивача ОСОБА_6., секретаря судового засідання ОСОБА_7., ОСОБА_1. публічно повідомила про те, що: «ОСОБА_2 шахрай, і він незаконно, шахрайським шляхом забирає квартири і зараз ведеться слідство...» (15:39 хвилина технічного запису судового засідання). Окрім того, позивач зазначає, що на 15:43 хвилині адвокат позивача ОСОБА_6. просила суд зробити зауваження відповідачу, однак, суддя ОСОБА_3., зазначив що надасть можливість отримати технічний запис вказаного судового засідання для можливості звернення до суду з позовом за захистом честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що поширення зазначеної неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього як адвоката, що впливає на зниження його авторитету та цінності його особи. Також, позивач зазначає, що поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах присутніх у судовому засіданні осіб, порушивши його честь, оскільки професія адвоката є соціально важливою, передбачає захист прав та інтересів інших осіб, окрім того безперервний процес співпраці з колегами адвокатами, суддями, апаратом суду, взаємодії з ними. З огляду на зазначене позивач звернувся до суду із даним позовом.

16.11.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву у якому, просить в задоволені позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Крім іншого, вказувала, що в судовому засіданні не поширювала недостовірної інформації щодо ОСОБА_2 , а висловила, можливо дещо емоційно, оціночні судження та висловлювання сформовані з відомостей засобів масової інформації, які не носять характеру образ. На думку відповідача, ОСОБА_2 не надано доказів того, що її висловлюваннями порушені його особисті немайнові права, а твердження позивача про те, що він є адвокатом і ці висловлювання порушують його професійний авторитет, є припущенням з огляду на те, що оспорюванні висловлювання звучали в судовому засіданні під час розгляду справи за його позовом як фізичної особи, а не як адвоката.

Позивач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, оцінивши надані докази, судом встановлено наступне.

24.02.2021 року в межах розгляду судової справи №756/4224/19 Оболонського районного суду м. Києва, де ОСОБА_2 був позивачем, а ОСОБА_1 відповідачем, остання при наданні суду пояснень у присутності судді ОСОБА_3., адвоката позивача ОСОБА_6., секретаря судового засідання ОСОБА_7., публічно повідомила про те, що: «ОСОБА_2 шахрай, і він незаконно, шахрайським шляхом забирає квартири і зараз ведеться слідство...» (15:39 хвилина технічного запису судового засідання).

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Статтею 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлено, що кожна людина має право безперешкодно дотримуватися своїх поглядів. Кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір. Користування передбаченими в пункті 2 цієї статті правами накладає особливі обов`язки і особливу відповідальність. Воно може бути, отже, пов`язане з певними обмеженнями, які, однак, мають встановлюватися законом і бути необхідними: а) для поважання прав і репутації інших осіб; b) для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміються документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

ОСОБА_1 погодилась із тим, що в судовому засіданні у якому приймала участь як відповідач у справі №756/4224/19 за позовом ОСОБА_2 про стягнення боргу за розписками висловлювала інформацію в доволі емоційній формі, при цьому не поширювала негативну, недостовірну інформацію, оскільки висловлювала свої оціночні судження.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бут підставою для задоволення позову у справах про захист гідності, честі та ділової репутації, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь який спосіб;

б) поширена інформація стосується позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з частиною другою ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які не можна перевірити щодо їх відповідності, дійсності на відміну від перевірки істинності фактів, і спростувати.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Саме по собі поняття честі є етичною категорією, що являє собою моральну самосвідомість. Честь визначає людську відповідність прийнятим нормам і стандартам моральної поведінки відповідно до людської, станової, професійної, соціальної, національної та будь-якої іншої групові причетності. Це визначення своєї відповідності високим вимогам того угрупування, членом якого є людина.

При цьому, зміст висловлювань ОСОБА_1 , що є предметом розгляду, не містить конкретних фактичних даних, які посягають на честь ОСОБА_2., як адвоката.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 вказувала, що підставою і підґрунтям для її оціночних висловлювань у суді, які позивач безпідставно вважає негативною інформацією і фактами, стали численні повідомлення у засобах масової інформації щодо діяльності компанії «Мегаінвест Сервіс» директором якої є ОСОБА_5 про наявність кримінального провадження за фактами шахрайства під час діяльності компанії «Мегаінвест Сервіс».

Суду надано роздруківки статей опублікованих на сайті Руху ошуканих громадян «Взаємодопомога» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», на сайті Резонанс під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на сайті Первый информационный під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» у вказаних статтях приведені відомості про те, що колектори, а одним із видів діяльності «Меганвест Сервіс», директором якої є позивач ОСОБА_2 , саме і є цей вид діяльності, викупають іпотечні кредити і переоформляють іпотечні квартири на своїх рідних. Після звернення потерпілих до прокуратури Києва кримінальні справи, відкриті за їхніми заявами, об`єднали в одне провадження.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджено, що у висловлюванні ОСОБА_1 не оприлюднювалися негативні факти, фактичні твердження, а висловлювались емоційні оціночні судження, які мали об`єктивне підґрунтя, повністю і чітко відображали зміст та тематику публікацій у засобах масової інформації та ґрунтувалися на особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, і не були твердженням.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб?єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Зміст суджень ОСОБА_1 не містить конкретної інформації про вчинення ОСОБА_5 злочину і порушення ним законодавства та не містить відомостей про конкретне недодержання законів.

Приймаючи рішення у даній справі суд бере до уваги, що висловлювання ОСОБА_1 були спрямовані на захист своїх інтересів під час розгляду позову ОСОБА_2 до неї про стягнення заборгованості, а тому оскаржувані висловлювання слід розглядати в контексті судової полеміки.

У справі «Axel Springer AG проти Німеччини» (07.02.2012 р. заява № 39954/08), Велика Палата Європейського суду з прав людини зазначила, що свобода вираження поглядів є однією із важливих основ демократичного суспільства, однією з основних умов для його прогресу і для самореалізації кожної людини. У відповідності до п. 2 ст. 10, не застосовується не тільки до інформації або ідеям, які позитивно сприймаються або оцінюються як нейтральні, але й до інформації та ідей, які ображають, шокують або викликають тривожність. Це вимоги плюралізму, терпимості та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства. Як вказано в статті 10, свобода вираження поглядів може підлягати обмеженням, які водночас повинні звужено тлумачитись, та необхідність будь-яких обмежень повинна бути переконливо обґрунтована (п. 78).

Слід робити принципове розмежування між заявою про те, що когось просто підозрюють у скоєнні якогось злочину, і однозначною заявою, за відсутності остаточного вироку, що певна особа скоїла даний злочин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ізмойлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), § 166).

У справі «Жвавий проти України» (20.09.2022 р. заява 6781/13), Європейський суд з прав людини вказав, що використання заявником таких фраз, як «по скільки мені відомо», «бистріше всього», «вважаю» та «виходячи з наведеного», свідчить, що деякі з його тверджень були оціночними судженнями, які відображали його суб`єктивну оцінку поведінки. Тягар доведення щодо цих тверджень, вочевидь, було неможливо задовольнити.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ініціював позов про недостовірність інформації, визнання її такою, що порушує його гідність, честь та ділову репутацію.

За результатом дослідження змісту аудіо-запису судового засідання №756/4224/19 від 24.02.2021 року судом встановлено, що такі висловлювання відповідача дійсно мали місце, однак не оприлюднювалися негативні факти, фактичні твердження, а висловлювались емоційні оціночні судження, які мали об`єктивне підґрунтя, повністю і чітко відображали зміст та тематику публікацій у засобах масової інформації, опублікованої на вебсайті, ґрунтуються на особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, і не є твердженням.

Зміст вказаних оціночних суджень не містить конкретної інформації про вчинення позивачем злочину і порушення ним законодавства та не містить відомостей про конкретне недодержання законів.

Таким чином, у цій справі відсутні пропорційні підстави для обмеження, які би переважали право відповідача на свободу вираження поглядів, що гарантовано ст. 34 Конституції України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Керуючись ст. 34 Конституції України, ст. 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 4, 5,12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виконано 21.03.2025 року.

Суддя А.В. Шевчук