ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3719/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 35 602,07 грн, інфляційні втрати в розмірі 7 223,25 грн та 3% річних у розмірі 2 258,45 грн.

Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дарницького району міста Києва. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у будинку АДРЕСА_1 , зокрема до квартири 7 у здійснюється позивачем. Відповідач є власником зазначеної квартири. 15.05.2024 відповідач підписав заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води та послуг з постачання теплової енергії. Відповідач своєчасно з січня 2016 року не вносив плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з серпня 2017 року за послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01.06.2024 утворилась заборгованість у розмірі 35 602,07 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% у розмірі 2 258,45 грн, інфляційні втрати становлять 7 223,25 грн.

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 18.10.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

29.11.2024 у зв`язку з неявкою відповідача суд відклав розгляд справи.

19.12.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке.

1). Щодо вартості послуги з гарячого водопостачання.

Згідно з актом опломбування засобу(-ів) обліку, складеному представником позивача 04.04.2024 (копія додається), були зафіксовані такі показники засобів обліку гарячої води, а саме:

- ЛК-15 заводський номер 1019974 з показником 115 м3;

- ЛК-15 заводський номер 1008423 з показником 226 м3.

Водночас згідно із договором повірки №168/2023/52627 від 23.06.2023 була проведена повірка лічильників гарячого водопостачання, на підставі якого був складений акт виконаних робіт № 168/2023/24252627, який зафіксував такі показники:

- ЛК-15 заводський номер 1019974 з показником 109 м3;

- ЛК-15 заводський номер 1008423 з показником 221 м3.

Отже, за період з 23.06.2023 по 04.04.2024 було спожито разом 11 м3, вартість яких згідно з інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті позивача за посиланням: https://tec4.kiev.ua/dlya-naselennya/rates/, дорівнює сумі 835,56 грн.

(11 м3 * 75,96 грн = 835,56 грн, що майже у вісім разів менше від зазначеної позивачем суми заборгованості за такий період), що спростовує розрахунки позивача, наведені у його бухгалтерській довідці, яка обґрунтовує помилкову суму заборгованості та нарахувань інфляційних збитків та 3% річних.

Невідповідність розрахункових показників позивача також підтверджують показники лічильників станом на 17.11.2017, згідно з якими:

- ЛК-15 заводський номер 1019974 з показником 58 м3;

- ЛК-15 заводський номер 1008423 з показником 106,5 м3.

Викладене дозволяє виснувати, що з 17.11.2017 по 04.04.2024 було спожито 166,5 м3 гарячої води така кількість гарячої води:

- ЛК-15 заводський номер 1019974: 115 м3-58 м3=57 м3;

- ЛК-15 заводський номер 1008423: 226 м3-106,5 м3=109,5 м3,

а разом: 57 м3 + 109,5 м3 = 166,5 м3.

З огляду на те, що на офіційному сайті позивача наявна інформація щодо вартості послуги з постачання гарячої води лише з 18.03.2020 (становить 50,16 грн за 1 м3 гарячої води), здійснити розрахунок реальної вартості спожитої послуги (гаряче водопостачання) неможливо з наявних у справі матеріалів.

Факти відповідності вимірювальних засобів вимогам ДСТУ 3580-97 Лічильники води крильчасті клас А в умовах експлуатації підтверджені свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ИИ 3098 (лічильник води ЛК DN 15) зав. №1019974 та № 30087 (лічильник води ЛК DN 15) зав. №1008423 виданих на підставі згадуваного договору повірки №168/2023/52627 від 23.06.2023.

2. Щодо вартості послуги з постачання теплової енергії.

Згідно з інформацією, викладеною на офіційному вебпорталі Антимонопольного комітету України (за посиланням: https://amcu.gov.ua/news/rozpochato-rozglyad-spravipro-zlovzhivannya-tov-yevro-rekonstrukciya-monopolnim-dominuyuchim-stanovishchem) розпорядженням державного уповноваженого від 11.01.2021 № 07/2-р розпочато справу № 128-26.13/1-21 про порушення конкурентного законодавства. Причиною для відкриття справи стало те, що з початку 2019/2020 опалювального періоду ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» здійснювало нарахування споживачам завищених (майже на 23 %) розмірів плати за теплову енергію та послуги із централізованого опалення/ постачання гарячої води без відповідних перерахунків.

Результатом розгляду стало рішення Антимонопольного комітету України від 10.11.2022 №244-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Рішення Комітету №244-р від 10.11.2022 свідчить, що ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не прийняло рішення щодо зміни (зменшення) розміру нарахувань споживачам плати за послуги з централізованого опалення у зв`язку зі зміною (зменшенням) ціни природного газу в період з грудня 2019 року по квітень 2020 року та, відповідно, не здійснило відповідних перерахунків споживачам. Зазначені дії є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого опалення Дарницького та Дніпровського районів міста Києва в зоні теплопостачання Товариства, що призвело до ущемлення інтересів споживачів та було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку. На Товариство за вчинене порушення накладено штраф у розмірі 9 646 253,00 грн. Також Товариство зобов`язано усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом здійснення перерахунку споживачам за послуги з централізованого опалення у зв`язку зі зміною (зменшенням) ціни природного газу за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року.

Викладене спростовує розмір вартості надаваних позивач послуг, принаймні, у вказаний період, з огляду на що сума заборгованості підлягає коригуванню.

Викладене кореспондується з такою позицією Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 у справі № 910/1599/23 за позовом ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» про скасування Антимонопольного комітету України від 10.11.2022 №244-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», згідно з яким:

«8.52. Отже, наведені вище положення, як і Порядку №869 так і Порядку №377 дають підстави дійти висновку, що тарифи для Товариства, пов`язані із провадженням ліцензованої діяльності (це складові економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних із провадженням у планованому періоді ліцензованого виду діяльності), які затверджуються на рівні певного планового періоду та, у разі зміни протягом строку дії тарифів (певного планового періоду) величини окремих витрат (у даному випадку ціни на природний газ, що врахована у структурі тарифів на теплову енергію вже встановлених уповноваженими органами) може проводитися їх перерахування, шляхом коригування складових частин структури тарифів, за якими відбулися цінові зміни.

8.53. Суд також зазначає про те, що в силу наведених вище норм законодавства для Товариства, як ліцензіата НКРЕКП основним документом, який регламентує встановлення тарифів на теплову енергію є постанова НКРЕКП "Про затвердження Процедури встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання" від 31.03.2016 №528 (далі - Процедура, затверджена постановою №528). Зокрема, дана Процедура встановлює, зокрема, перелік даних, що подаються ліцензіатом до Комісії для затвердження тарифів на теплову енергію, а розділом 4 цієї Процедури врегульовано питання та порядок дій при зміні чинних тарифів.

8.54. У цьому контексті Суд наголошує на тому те, що паливна складова (вартість природного газу) у структурі собівартості послуг з централізованого опалення є досить значною, а тому зміна її ціни у бік зменшення має вирішальний вплив на кінцеву вартість відповідних послуг для споживачів.

8.55. Суд зазначає про те, що Постановою №1082 Кабінет Міністрів України, як уповноважений орган у розумінні положень Закону України "Про ціни і ціноутворення", в межах визначених статтею 15 Закону України "Про теплопостачання" вчинив прямі конкретно-визначені дії щодо державного регулювання, які полягають у обов`язковому коригуванні ціни (грошового виразу планованих економічно обґрунтованих витрат ліцензіатів НКРЕКП) у зв`язку зі зміною для них ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019-2020, як паливно-енергетичного ресурсу, що входить до цих витрат. Зокрема, надав можливість теплопостачальній організації самостійно прийняти рішення про зміну нарахувань за спожиту послугу у разі зменшення ціни природного газу, як складової економічно обґрунтованих витрат на її виробництво. Зокрема, шляхом зміни розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, споживачам і відображення таких дій щомісяця у платіжних документах споживачів, надісланих у місяці, що є наступним за розрахунковим періодом, а також інформування споживачів про таке рішення. Тобто, фактично за спрощеною процедурою без обов`язкового звернення до НКРЕКП для внесення змін/коригування до затверджених тарифів на відповідний плановий період ліцензованого виду діяльності.

8.56. За вказаним механізмом перераховується (зменшується) вартість теплової енергії для відповідної категорії споживачів, оскільки у відповідному місяці для виробника теплової енергії змінилася (зменшилася) вартість природного газу. Після цього перераховується (зменшується) вартість послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, що враховують перераховану вартість теплової енергії. При цьому, зміна раніше встановлених уповноваженим органом тарифів на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не здійснюється. Уразі прийняття рішення щодо зміни розміру нарахувань та, відповідно, зменшення розміру плати для споживачів теплової енергії та комунальних послуг відповідно до Постанови №1082, підприємство теплопостачання (виконавець комунальних послуг) у рахунку споживачеві відображає суму з урахуванням проведеного ним перерахунку (тобто, розмір плати за теплову енергію чи комунальну послугу, визначений згідно з діючим тарифом, зменшується на відповідну суму перерахунку).».

Викладене свідчить про недоведеність розрахунків суми заборгованості, а також відповідно інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на що сума заборгованості підлягає коригуванню.

Приписи статті 257 Цивільного кодексу України встановили спеціальну позовну давність у три роки за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. З огляду на викладене, у випадку встановлення судом факту порушення з мого боку неукладених договірних зобов`язань, обов`язок укладення яких позивачем не доведений, ба, більш, спростований наданими поясненнями та доказами, прошу застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, адже позивач у позовній заяві не зазначив.

Викладене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі за № 990/115/22, згідно з яким Верховний Суд виснує, що сам факт дії воєнного стану не зупиняє процесуальних строків та у пункті 47 постанови вказує, що "введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібний за змістом висновок міститься і у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №756/10191/20, згідно з яким: «Тобто самий факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.».

Наголошує, що ст. 5 Цивільного кодексу України містить такі приписи:

«1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності».

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Конституційний принцип незворотності дії закону у часі неодноразово був предметом вивчення, проте у правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Викладене спростовує твердження представника позивача щодо не спливу строку позовної давності, адже, окрім іншого, позивачем не наведені належні та допустимі докази неможливості подання ним позовних заяви до належного відповідача.

З огляду на викладене просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог через недоведеність суми заборгованості та пов`язаних позовних вимог.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.12.2024, зареєстрований судом за вх. 88939/24.

19.12.2024 у зв`язку з тим, що строк на подання відповіді на відзив у позивача не сплинув, суд відклав розгляд справи на 10 год. 50 хв. 26.02.2025.

25.12.2024 позивач подав письмові пояснення, в яких зазначив таке.

1. Щодо порядку нарахування коштів за спожиті комунальні послуги протягом спірного періоду.

Нарахування коштів за спожиті комунальні послуги Відповідачу здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надає деталізовані розрахунки суми боргу за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (з урахуванням строків позовної давності), які містять відомості, яким чином Позивач визначив щомісячну суму коштів до сплати, які тарифи ним застосовувались, яка кількість спожитої води та теплової енергії враховувалась, опалювальну площу кватири, з чого Позивач виходив, визначаючи саме такий розмір щомісячних споживань гарячої води та теплової енергії Відповідачу.

Крім того, деталізовані відомості про порядок нарахування коштів протягом спірного періоду відображені в квитанціях (рахунках на оплату), що направлялись Позивачем протягом спірного періоду на адресу споживання комунальних послуг Відповідача, а саме: за послугу з постачання гарячої води, - обсяг м3 (Гкал) спожитої послуги, тариф, порядок нарахування (засіб обліку чи норма споживання), кількість осіб та інші відомості, за послугу з постачання теплової енергії, - об`єм (Гкал) спожитої послуги, тариф, опалювальна площа квартири, кількість теплової енергії на опалення будівлі, кількість теплової енергії на 1 м2 Гкал, опалювальна площа будівлі, засіб обліку та інші відомості.

2). Щодо постачання теплової енергії.

Будинок АДРЕСА_1 обладнаний загальнобудинковим (комерційним) засобом обліку теплової енергії заводський №19300, магістраль №4450213.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон № 2119-VIII), обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Частина 2 ст. 10 Закону № 2119-VIII, передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.

Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 №315.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а саме: показник спожитої теплової енергії по опаленню будинку згідно будинкового засобу обліку за місяць ділиться на загальну опалювальну площу Споживачів житлового будинку та множиться на розмір опалювальної площі квартири Споживача, внаслідок чого отримується кількість фактично спожитих Гкал споживачем за місяць, яка множиться на встановлений тариф та отримується сума до сплати.

За період 12.03.2017 - 31.05.2024 нарахування за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії здійснювалось на підставі показників загальнобудинкового (комерційного) засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири.

3). Щодо постачання гарячої води.

У період з серпня 2017 р. по березень 2024 р. квартира АДРЕСА_1 не обліковувалася у ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» як така, що обладнана індивідуальним (розподільним) засобом обліку гарячої води.

З серпня 2017 р. по березень 2024 р.:

- договір про надання комунальних послуг з мешканцями квартири АДРЕСА_1 не укладався,

- докази звернень до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та докази взяття на абонентський облік та подальшого опломбування індивідуальних засобів обліку гарячої води відсутні,

- докази передачі-прийняття показників індивідуальних засобів обліку гарячої води ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» відсутні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів, а відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті абонентський облік вузла обліку - процедура реєстрації та періодичний огляд вузлів обліку для використання показань вузлів обліку з метою комерційного або розподільного обліку.

Таким чином, для нарахування коштів за послугу з постачання гарячої води на підставі показників індивідуальних (розподільних) засобів обліку гарячої води, такі вузли обліку обов`язково мають бути взяті на абонентський облік (зареєстровані перед виконавцем комунальної послуги для використання показань вузлів обліку з метою розподільного обліку).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до Розділу ІІІ Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 270 від 12.10.2018 року вузол розподільного обліку / прилад - розподілювач теплової енергії, встановлений у приміщенні будівлі, приймається на абонентський облік виконавцем відповідної комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення від власника (співвласників) будівлі (для приміщення у будівлі, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна) або власника відповідного приміщення (якщо окреме приміщення у будівлі є самостійним об`єктом нерухомого майна).

З дати складання акта про прийняття вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік такий вузол (прилад - розподілювач теплової енергії) є прийнятим виконавцем відповідної комунальної послуги (визначеною власником (співвласниками) будівлі іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї.

Таким чином, для здійснення нарахувань на підставі показників індивідуального (розподільного) засобу обліку гарячої води, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальні засоби обліку гарячої води обов`язково мають бути прийняті на абонентський облік надавача послуг, опломбовані надавачем послуг, вчасно повірені, а їхні показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації.

Як вбачається з Акту пломбування засобу(ів) обліку (наявний в матеріалах справи), засоби обліку ЛК-15 № 1019974 та ЛК-15 №1008423 опломбовано та прийнято на абонентський облік ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з 04.04.2024 на період до дати закінчення терміну періодичної повірки засобу(ів) обліку.

Таким чином, до квітня 2024 р. нарахування здійснювалось за встановленою нормою споживання відповідно до 1 зареєстрованої/фактично проживаючої особи в квартирі, а з квітня 2024 року нарахування здійснюється на підставі показників індивідуальних (розподільних) засобів обліку гарячої води ЛК-15 №1019974 та ЛК-15 №1008423.

Протягом спірного періоду за особовим рахунком Відповідача здійснювались проплати сум, що були вставлені ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» за нормою споживання (про що було достовірно відомо Відповідачу, адже такі проплати здійснювались на підставі рахунків на оплату, сформованих Позивачем). Факт здійснених проплат не заперечується стороною Відповідача.

Протягом спірного періоду Відповідач не зверталися до ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо незгоди з нарахованими коштами до сплати, порядком нарахування йому коштів до сплати (за нормою споживання), сплачував суми, що були вставлені ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» за нормою споживання, чим фактично визнавав та погоджувався з існуючими нарахуваннями.

Також з лютого 2022 року по особовому рахунку Відповідача нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ).

Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 %; при непрацюючій циркуляції - 10 %.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 39 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМ України від 11 грудня 2019 р. №1182 споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Згідно пп. 11, 12 п. 40 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, затвердженого постановою КМ України від 11 грудня 2019 р. № 1182 (в редакції постанови КМ України від 8 вересня 2021 р. № 1023, далі - Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води № 1182) право споживача на відключитися від систем (мереж) постачання гарячої води (відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169), на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до пп. 11 п. 41 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води № 1182 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) постачання гарячої води в установленому законодавством порядку відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

4). Щодо застосування судом наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Інфляційні нарахування та 3% річних, які нараховані на заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (неустойкою, штрафом, пенею) за своєю правовою сутністю, відповідно заборони їх нарахування в період карантинних обмежень передбачено не було.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

У постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року по справі № 905/600/18 була зазначена правова позиція, відповідно до якої, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2017 викладено наступний правовий висновок: «Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК)».

Таким чином, 3% річних та інфляційні нарахування, які передбачені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, входять до складу грошового зобов`язання зі сплати коштів за спожиті комунальні послуги і мають компенсаційний характер, а не штрафний, до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності.

Згідно доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише по 23.02.2022 року, тобто лише на ту заборгованість, яка виникла до введення на території України правового режиму воєнного стану.

У постанові Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц викладені наступний правовий висновок: «Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 було зроблено наступний правовий висновок: «з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року».

Згідно з ч. 2, 3 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі №679/1136/21 зазначена наступна правова позиція: «у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину».

У постанові Верховного Суду від 31.05.2022 р. у справі №926/1812/21 зазначена наступна правова позиція: «Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31.08.2021. 5.21. Тобто строки, визначені ст. ст. 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому висновки судів попередніх інстанцій, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився, є правильними».

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257- 259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України від 07.11.2024 №740/2024, що затверджено Законом №4024-ІХ від 29.10.2024, який продовжує дію воєнного стану до 08.02.2025.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

В постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року по справі №920/724/21 було встановлено наступний правовий висновок:

«Суд відхиляє доводи ТОВ «Енера Суми», викладені у відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» про те, що для застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу необхідно обґрунтувати, що продовження строків зумовлене саме дією на сторону обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Суд зазначає, що ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає ТОВ «Енера Суми», а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону».

Близька за змістом правова позиція щодо застосування статті 258 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, наслідки спливу строків позовної давності можуть бути застосовані судом лише до частини позовних вимог, а саме за послугу з постачання теплової енергії за період 01.01.2016 - 11.03.2017 включно.

Враховуючи заяву Відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, заборгованість за послугу з постачання теплової енергії становить 16 901,43 грн, заборгованість за послугу з постачання гарячої води становить 10 150,05 грн, інфляційна складова становить 2 400,97 грн, 3% річних становить 790,15 грн, а всього 30 242,60 грн.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.12.2024, зареєстрований за вх. № 88939/24.

У судове засідання 25.02.2025 представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання 25.02.2025 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надходили, про причини неявки не повідомив.

Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке.

У письмових поясненнях позивач не заперечує щодо застосуванням судом наслідків спливу строків позовної давності та просить стягнути з відповідача:

- заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16 901,43 грн;

- заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 10 150,05 грн;

- інфляційні втрати в розмірі 2 400,97 грн;

- 3% річних у розмірі 790,15 грн.

Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає.

Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.22).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою обліковується особовий рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)).

15.05.2024 відповідач підписав заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води та постачання теплової енергії (а.с.11, 11 зв.).

З 08.04.2015 відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з доданим до письмових пояснень розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 за період з 12.03.2017 по 31.05.2024 утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16 901,43 грн (а.с.78-79).

Згідно з доданим до письмових пояснень розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 за період 01.08.2017 по 31.05.2024 утворилась заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 10 150,05 грн (а.с.79 зв.-80 зв.).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що він не погоджується з вартістю послуг з постачання гарячої води, оскільки 23.06.2023 проведено повірку засобів обліку гарячої води, 04.04.2024 представник позивача їх опломбував. Вважає, що з 17.11.2017 по 04.04.2024 спожито гарячої води 166,5 м3, що відрізняється від кількості спожитої гарячої води, визначеною у розрахунку заборгованості, який надав позивач.

Представник позивача просив вважати твердження відповідача необґрунтованими, оскільки:

- у період з серпня 2017 р. по березень 2024 р. квартира АДРЕСА_1 НЕ обліковувалася у ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» як така, що обладнана індивідуальним (розподільним) засобом обліку гарячої води;

- з серпня 2017 р. по березень 2024 р. договір про надання комунальних послуг з мешканцями квартири АДРЕСА_1 не укладався; докази звернень до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та докази взяття на абонентський облік та подальшого опломбування індивідуальних засобів обліку гарячої води відсутні; докази передачі-прийняття показників індивідуальних засобів обліку гарячої води ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» відсутні.

Суд зазначає таке.

ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Для здійснення нарахувань на підставі показників індивідуального (розподільного) засобу обліку гарячої води, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальні засоби обліку гарячої води обов`язково мають бути прийняті на абонентський облік надавача послуг, опломбовані надавачем послуг, вчасно повірені, а їхні показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації.

Згідно з актом опломбування засобів обліку, засоби обліку ЛК-15 № 1019974 та ЛК-15 №1008423 опломбовано та прийнято на абонентський облік ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з 04.04.2024 на період до дати закінчення терміну періодичної повірки засобу(ів) обліку (а.с.55).

Отже, до 04.04.2024 позивач здійснював нарахування за встановленою нормою споживання відповідно до 1 зареєстрованої/фактично проживаючої особи в квартирі, а з квітня 2024 року нарахування - на підставі показників індивідуальних (розподільних) засобів обліку гарячої води ЛК-15 №1019974 та ЛК-15 №1008423 (а.с.79 зв. - 80 зв.).

Крім того, відповідач не надав доказів звернення до позивача з незгодою щодо нарахування щомісячних платежів за послуги з постачання гарячої води у спірний період (за нормою споживання) та частково сплачував кошти за спожиті послуги.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає обгрунтованою правову позицію позивача та доведеним факт порушення відповідачем прав позивача щодо отримання плати з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 31.05.2024, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 10 150,05 грн, розмір якої відповідач не спростував.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що він не погоджується з розміром заборгованості, оскільки вартість наданих послуг з постачання теплової енергії є завищеним, розмір заборгованості підлягає коригуванню.

Представник позивача просив вважати твердження відповідача необґрунтованими, оскільки будинок АДРЕСА_1 обладнаний загальнобудинковим (комерційним) засобом обліку теплової енергії заводський №19300, магістраль №4450213, тому нарахування щомісячних платежів здійснювалось з урахуванням ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами з урахуванням п. 1, 2 , 3 ч. 2 цієї статті.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а саме: показник спожитої теплової енергії по опаленню будинку згідно будинкового засобу обліку за місяць ділиться на загальну опалювальну площу Споживачів житлового будинку та множиться на розмір опалювальної площі квартири Споживача, внаслідок чого отримується кількість фактично спожитих Гкал споживачем за місяць, яка множиться на встановлений тариф та отримується сума до сплати.

За період 12.03.2017 - 31.05.2024 нарахування за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії здійснювалось на підставі показників загальнобудинкового (комерційного) засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири.

Отже, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем прав позивача щодо отримання плати з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.05.2024, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 16 901,43 грн, розмір якої відповідач не спростував.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с.78-80), суд установи, що:

- 3% річних, нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становлять 642,33 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 становлять 147,82 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становлять 1 906,42 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 становлять 494,55 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати за спожиті послуги, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в розмірі, визначеному у розрахунках заборгованості.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позивач звернувся з цим позовом до суду 12.08.2024.

Позивач заявив позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення:

- заборгованості з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.05.2024;

- 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість з постачання теплової енергії у період з 12.03.2017 по 23.02.2022;

- заборгованості з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 31.05.2024;

- 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість з постачання гарячої води у період 01.08.2017 по 23.02.2022.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Враховуючи, що з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами, заявленими після 12 березня 2017 року є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог.

Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог відсутні, оскільки позивач здійснював нарахування заборгованості за послуги з постачання гарячої води та постачання теплової енергії у межах строку позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись нормами ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»:

- заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.05.2024 у розмірі 16 901,43 грн;

- заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 31.05.2024 у розмірі 10 150,05 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 642,33 грн;

- 3% річних, нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 у розмірі 147,82 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі1 906,42 грн;

- інфляційні втрати, нараховані на заборгованість з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 у розмірі 494,55 грн;

- судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, разом - 33 270,60 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Маркєлова