справа № 2-861/11
провадження №4-с/489/4/25
УХВАЛА

24 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відділу примусового виконання рішень) про скасування арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

У грудні 2024 року скаржник, через свого представника адвоката Медюка О.О., через підсистему «Електронний Суд» звернулася до суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в якій просить скасувати накладений постановою державного виконавця від 20.11.2012 у виконавчому провадженні № 31694018 арешт майна ОСОБА_2 та заборону його відчуження; зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень вжити заходи щодо вилучення/скасування відомостей внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна.

На обґрунтування скарги вказано, що на виконанні головного державного виконавця Головного управління юстиції Миколаївської області перебувало виконавче провадження №31694018 з виконання виконавчого листа № 2-861, виданого 15.02.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Себ Банк» (після реорганізації- ПАТ «Фідобанк») коштів в сумі 309158,89 грн. по кредитному договору № 304-в/41 від 29.05.2008.

20.11.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 та заборони його відчуження.

15.07.2013 проведено опис арештованого майна.

24.10.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, накладені на майно ОСОБА_1 арешти та заборони не були скасовані і діють по теперішній час за відсутності будь-якого виконавчого провадження.

Крім того, ПАТ «Фідобанк» перебуває в стані ліквідації та припинив діяльність з 2016 року. До моменту ліквідації банку, 15.10.2013, в рамках зазначеного виконавчого провадження, ПАТ «Фідобанк» у відповідності до частини першої статті 49 Закону країни «Про іпотеку» виявив бажання придбати за ціною 200700,00 грн., та придбав предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Придбання відбулось шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню № 31694018. Після чого, 24.10.2013 постановою державного виконавця Кравчука А.О. знято арешт з майна ОСОБА_1 , але постанова не була передана на виконання для внесення відомостей про скасування обтяження до державного реєстру. Дана обставина в котре підтверджує, що арешт на майно ОСОБА_1 по вказаному виконавчому провадженню діє безпідставно і є невиправданим втручанням у майнові права останньої.

Посилаючись на наведене та відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком, представник останньої просить скасувати арешт та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень вжити заходи із вилучення/скасування відомостей щодо обтяження з державного реєстру.

27.01.2025 до суду надійшов відзив на скаргу в якому Відділ примусового виконання рішень просить закрити провадження. Також у відзиві вказано, що скарга є необґрунтованою та безпідставною.

У відзиві вказано, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (ВП спецрозділ) на примусовому виконані у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження №31694018 з виконання виконавчого листа № 2-861, виданого 15.02.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Себ Банк» (ПАТ «Фідобанк») заборгованості за кредитним договором № 304-В/41 від 29.05.2008 в загальній сумі 309158,89 грн. та 1820,00 грн. судових витрат.

20.11.2012 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 31097,88 грн.

20.11.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

24.10.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 21.01.2025 відомостей про сплату ОСОБА_2 (боржником) виконавчого збору, а також коштів стягнутих за виконавчим листом немає.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV) (в редакції на момент накладення арешту) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону №606-XIV.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 18.12.2024 скаргу було залишено без руху.

Ухвалою від 26.12.2024 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

У судове засідання, призначене 24.03.2025, сторони виконавчого провадження та представник Відділу примусового виконання рішень не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Крім того, представник заявника 24.03.2025 надав письмову заяву в якій розгляд скарги здійснити за його відсутності та задовольнити вимоги. Представник Відділу примусового виконання рішень в поданій 24.03.2025 до суду заяві просила розглянути скаргу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи, що учасники справи повідомленні належним чином та представники боржника та органу державної виконавчої служби скористалися своїм правом на надання письмових заяв та своїх доводи і заперечення додатково підтримали в судовому засіданні, що відбулося за їх участю раніше, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності та прийняти судове рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.08.2011 у справі № 2-861/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Себ Банк» заборгованість за договором від 29.05.2008 за № 304-в/41, яка складається із простроченої заборгованості по кредиту в сумі 4476,21 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35422,49 грн., строкової заборгованості по кредиту в розмірі 26477,38 дол. США або 209528,75 грн., процентів 6521,68 дол. США або 51609,31 грн. та пені в сумі 12598,34 грн., що в загальній сумі складає 309158,89 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Із відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (ВП-спецрозділ) вбачається, що 15.03.2012 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31694018 з примусового виконання виконавчого листа № 2-861, виданого 15.02.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Себ Банк» заборгованості в розмірі 309 158,89 грн., судового збору 1 700,00 грн., інформаційного збору в розмірі 120,00 грн.

20.11.2012 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 31097,88 грн., а також постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

14.08.2013 постановою державного виконавця здійснено заміну стягувача з ПАТ «Себ Банк» на ПАТ «Фідобанк».

12.09.2013 нерухоме майно боржника - квартиру АДРЕСА_1 , передано на реалізацію з прилюдних торгів.

24.10.2013 нерухоме майно боржника передано стягувачу в рахунок погашення боргу, виручено 200700,00 грн. (експертна оцінка - 200700,00 грн.)

24.10.2013 винесено постанову про звільнення майна з-під арешту.

24.10.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV, відповідно до якої у боржника ОСОБА_1 відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Із витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що станом на теперішній час виконавче провадження № 31694018 на примусовому виконанні не перебуває.

Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.01.2024 на нерухоме майно (невизначене майно, все нерухоме майно) ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладено арешт:

- 28.07.2011 на підставі постанови № б/н від 29.11.2009 Ленінського ВДВС ММУЮ;

- 20.11.2012 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2012 Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області.

21.10.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Медюк О.О. звернувся до Відділу примусового виконання рішень із клопотанням про скасування арешту накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні № 31694018.

Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень від 25.11.2024 року № 29854, згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні відділу перебувало виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 № 31694018 з виконання виконавчого листа № 2-861 від 15.02.2012, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Себ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 309 158,89 грн., судового збору 1 700,00 грн., інформаційного збору в розмірі 120,00 грн. Постановою державного виконавця від 24.10.2013 виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV. В задоволенні вимоги про зняття арешту майна відмовлено.

16.04.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Медюк О.О. звернувся з адвокатським запитом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку. Відповіддю від 13.05.2024 Фонд повідомив, що відповідно до інформації, яка знаходиться у володінні Фонду, між ПУАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 29.05.2008 № 304-в/41, право вимоги за яким відступлене ТОВ «Скай Кепітал» згідно Договору відступлення права вимоги № 2 від 27.02.2014 та № 4 від 28.02.2014. Станом на дату відступлення права вимоги/вибуття з балансу (28.02.2014), заборгованість по даному кредитному договору складала 13055,66 дол.США. Одночасно повідомлено, що на виконання приписів статті 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПУАТ «Фідобанк» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання документи банку.

Згідно відповіді Національного банку України від 04.11.2024, наданої на адвокатський запит адвоката Медюка О.О., зазначені у запиті документи (справи, листи), а саме: договори від 27.02.2014 №2 та від 28.02.2014 №4 про відступлення прав вимоги боргу ОСОБА_1 на користь ТОВ «Скай Кепітал», виконавчий лист №2-861, інформація щодо заборгованості по кредитному договору від 29.05.2008 № 304-В/41 та первинні документи, що підтверджують здійснення банківських операцій (касові, меморіальні) за 2010 2014 роки в описах архівних справ ПУАТ «Фідобанк» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором ПУАТ «Фідобанк» не передавалися.

В ході розгляду скарги встановлено, що заборгованість по кредитному договору № 304-В/41 від 29.05.2008, позичальником по якому є ОСОБА_1 , на підставі Договору №09-05/23 про відступлення права вимоги від 09.05.2023 набуло ТОВ «Дебт Форс» від попереднього кредитора ТОВ «Кампсіс Фінанс».

Згідно відповіді ТОВ «Дебт Форс» від 19.11.2024 № 392-11, наданої на адвокатський запит адвоката Медюка О.О., 09.05.2023 Товариство набуло право грошової вимоги заборгованості за договором кредиту №304-в/41 під заставу нерухомого майна від 29.05.2008, що був укладений між АБ «Факторіал Банк» та ОСОБА_1 . З приводу виконавчого листа № 2-861 виданого 15.02.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва та його виконання повідомлено, що Товариство не є стороною судової справи № 2-861/11. З приводу погашення боргу за кредитним договором повідомлено, що у Товариства наявна інформація про оплати за даним правочином за період з 11.12.2020 по 19.11.2024.

З пояснень представника боржника також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 489/2697/23 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 9703, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником АТ «Факторіал-Банк», заборгованості за кредитним договором № 304-в/41, укладеним 29.05.2008 між АТ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.03.2025 № 49-036-2193/2025, наданої на запит ОСОБА_1 від 14.02.2025, у Фонді відсутні первинні документи ПУАТ «Фідобанк» за запитуваний період.

Із наданої суду 20.03.2025 представником Відділу примусового виконання рішень постанови про зняття арешту з майна від 24.10.2013 вбачається, що цією постановою у ВП №31694018 знято арешт з усього майна, який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2012, що належить боржнику ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-861, виданого 15.02.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 304-в/41 від 29.05.2008 в загальній сумі 309158,89 грн. Судові витрати: судовий збір 1700,00 грн., інформаційний збір 120,00 грн., всього 1820,00 грн.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На час прийняття державним виконавцем постанови від 28.11.2011 про закінчення виконавчого провадження, спірні правовідносини були врегульовані Законом № 606-XIV.

Згідно зі статтею 11 цього Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

В постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Статтею 52 Закону № 606-ХІV встановлювалось, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (стаття 57 Закону № 606-ХІV).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-ХІV підлягає примусовому виконанню.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далів - Закон № 1404-VIII) в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. У той же час, частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За правилами частини п`ятої статті 47 наведеного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно, пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22.12.2021 у справі № 634/292/21, від 12.08.2020 у справі № 569/17603/18, від 26.04.2022 у справі № 242/4601/20, від 04.11.2022 у справі № 686/6010/14-ц.

Чинний Закон № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37).

Як встановлено судом та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (ВП-спецрозділ), 24.10.2013 державним виконавцем було винесено три постанови за якими: в рахунок погашення заборгованості боржника стягувачу - ПАТ «Фідобанк» передано квартиру АДРЕСА_1 , виручено 200700,00 грн.; звільнено майно з-під арешту; повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV.

Із постанови про зняття арешту з майна від 24.10.2013 вбачається, що постановою від 20.11.2012 був накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , та 15.07.2013 складений Акт опису й арешту квартири АДРЕСА_1 та належить боржнику. Після проведення незалежної оцінки, квартира була виставлена прилюдні торги і згідно протоколу від 15.10.2013 арештоване нерухоме майно, у відповідності до частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, ПАТ «Фідобанк» виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

У зв`язку із цим, на підставі підпункту 4.5.14 пункту 4.5 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства № юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (в редакції на момент прийняття постанови від 23.10.2013) державним виконавцем постановлено зняти арешт з усього майна, який накладено постановою від 20.11.2012, що належить боржнику. Також постановлено, копію постанови направити на виконання до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Проте, як слідує із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постанова про зняття арешту з майна від 24.10.2013 державним виконавцем не була звернута до виконання до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Крім того, винесення зазначеної постанови, має узгоджуватися з вимогами частини другої статті 50 Закону № 606-XIV, але в даному випадку державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду, а повернув виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, що виключає зняття арешту з майна боржника.

Наведені рішення державного виконавця представник боржника розцінює як повне виконання рішення, оскільки стягувач залишив за собою нереалізоване з прилюдних торгів нерухоме майно боржника в рахунок погашення заборгованості. Із чим не погодилася представник Відділу примусового виконання рішень, посилаючись на підтвердження часткового погашення ОСОБА_1 боргу в сумі 200700,00 грн., а також не сплатою останньою виконавчого збору.

З`ясувати наявність претензій до боржника зі сторони стягувача, яким згідно виконавчого провадження було ПАТ «Фідобанк», не представляється можливим, у зв`язку із його припиненням та неодноразовою переуступкою права вимоги за кредитним договором від 29.05.2008 за № 304-в/41 між різними юридичними особами, які не були стороною виконавчого провадження.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 15.02.2012 № № 2-861 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016.

Як вже зазначалося судом вище, повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26.01.2022 у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Такий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 442/5495/13-ц (провадження № 61-9362св23).

У справі, що розглядається, встановлено, що виконавчий лист повернуто стягувачу 24.10.2013, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 24.10.2014.

Із матеріалів цивільної справи встановлено, що повторно виконавчий лист № 2-861, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва 15.02.2012 стягувачем ПАТ «Фідобанк» було пред`явлено для примусового виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в грудні 2013 року. Виконавче провадження по якому (ВП № 41301370) було відкрито державним виконавцем 23.12.2014.

19.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV (у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

Отже, строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа № № 2-861 від 15.02.2012 можливий був у строк до 19.09.2015.

Між тим доказів повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання суду не надано та судом таких обставин не встановлено, а тому збереження накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволенню.

Щодо доводів представника Відділу примусового виконання рішень про наявність підстави для закриття провадження суд вважає безпідставними, оскільки скарги хоча із схожі за предметом, але їх підстави є різними. У даному випадку, представник боржника посилається на нові зібрані ним докази та відсутність заборгованості в ОСОБА_1 , що виключає застосування до спірних правовідносин пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Не може бути підставою для відмови в задоволенні скарги з підстав не сплати боржником виконавчого збору, присудженого постановою державного виконавця від 20.11.2012, так як після повернення виконавчого документа стягувачу і по теперішній час, тобто більше 10 років, державним виконавцем не здійснювалися жодні дії зі стягнення виконавчого збору.

Щодо посилання представника Відділу примусового виконання рішень на висновки Верховного Суду, які в зазначені у відзиві на скаргу, то вони не впливають на висновок суду, оскільки є відмінними від обставин даної справи.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Кравчука А.О. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2012 у виконавчому провадженні № 3169401.

Зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вжити заходи з вилучення/скасування відомостей наявних в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 13273432, зареєстрованого 20.11.2012 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2012, ВП 31694018.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.03.2025.

Суддя І.В. Коваленко