Справа №303/1990/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Курах Л.В., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Райко Василя Васильовича, про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Райко В.В. через систему "Електронний суд" звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У обґрунтування заяви посилається на те, що 14.02.1987 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2021 року у справі №303/3480/21 шлюб між сторонами було розірвано. В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025 року у справі №303/5685/23 було здійснено поділ майна подружжя. Станом на час подання заяви про забезпечення позову дане рішення суду законної сили не набуло. Однак, при подачі позову ОСОБА_2 не включила у розподіл майна житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він побудований. Даний будинок та земельна ділянка зареєстровані за ОСОБА_2 , але нажитий заявником та відповідачем за час шлюбу, а тому заявник має намір подати позовну заяву про поділ вказаного будинку та земельної ділянки. Орієнтовна вартість будинку та земельної ділянки становить 1 000 000 (один мільйон) гривень. Необхідність забезпечення позову вмотивована тим, що є підстави вважати, що дане майно, яке є спільною сумісною власністю сторін, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб. Відтак, у разі невжиття заходів забезпечення позову відчуження майна відповідачем без згоди позивача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поділ майна подружжя. Таким чином, заявник просить вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту та заборони на відчуження будинку АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 .

У силу норм ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Як вбачається з автоматизованої системи документообігу, в провадження суду перебувала цивільна справа №303/3480/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 лютого 1987 року у м.Єлізово Камчатської області актовий запис № 57 розірвано.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025 року у справі №303/5685/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, яке зареєстроване за відповідачем, однак при подачі позову у справі №303/5685/23 ОСОБА_2 не включила у розподіл майна житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він побудований.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.03.2025, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площі 95.3 кв.м. та земельну ділянку за кадастровим номером :01:020:0435, за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки на сьогодні право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_2 , остання може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду.

Приймаючи до уваги, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження.

Щодо саме накладення арешту на нерухоме майно суд зазначає, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої дол. цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна, що є складовою арешту майна, без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Зазначене узгоджується з постановою Верховний Суд від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.

Виключною метою забезпечення позову є забезпечення майбутнього виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, при цьому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна є максимально можливим обмеженням прав власника майна, а тому не буде співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, є втручанням у право власника майна на користування своєю власністю.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

З огляду на вказане, заяву представника ОСОБА_1 - адвокат Райко В.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви, слід задовольнити частково.

Підстав для зустрічного забезпечення позову, судом не встановлено.

Роз`яснити заявнику, що остання у відповідності до вимог ч. 4 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, повинна пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

Керуючись статтями 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Райко Василя Васильовича про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, загальною площею 95.3 кв.м., зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 ..

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома та відповідному державному органу для відома та виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Л.В.Курах