КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/1459/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3262/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кордюкової Ж.І.,-

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 276.

Позивач зазначала, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сімейного бюджету не ведуть, від шлюбу мають трьох дітей. Сторони вжили всіх необхідних заходів для збереження шлюбу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 276.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції на новий розгляду.

На адресу Київського апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_2 та його представника про розгляд скарги за їх відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе та буде суперечити інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 25 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 276.

Від спільного шлюбу подружжя мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи позов, позивач вказувала, що сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам спільних дітей подружжя.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 підтвердила бажання позивача розірвати шлюб.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено права позивача внаслідок залишення без задоволення заяви про надання строку на примирення, колегія суддів відхиляє, оскільки судом правильно враховано заперечення відповідача щодо неможливості примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення місця проживання дітей, яке сторони погодили між собою, колегія суддів оцінює критично, оскільки дане питання може бути предметом розгляду при зверненні заінтересованої особи з відповідним позовом до суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 червня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 24 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко