Номер провадження: 22-ц/813/2853/25
Справа № 509/2582/24
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чумаченко Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року, постановленого під головуванням судді Козирського Є.С., повний текст рішення складений 15 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину, в якому просила змінити розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.02.2024 року у справі №509/1057/24, шляхом зміни способу стягнення аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 20 000 грн. на дитину, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до вимог закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2023 був розірваний.

Від шлюбу подружжя мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із розірванням шлюбу, а також постійними обстрілами рф Одеської області, позивач вимушена була поїхати проживати до м. Полтава, орендувати квартиру для проживання разом із сином та нести додаткові витрати зі сплати орендної плати у сумі 10 000 грн., що підтверджується договором оренди квартири від 07.05.2023 року, укладеним між позивачем та орендодавцем.

26.10.2023 року сторонами у справі укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, строком дії 6 місяців, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, яким визначено, що дитина постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 . Проте, переукладати на новий строк зазначений вище договір відповідач відмовляється. На сьогодні, задля спілкування дитини з батьком, з метою не втратити зв`язок між ними, позивач вимушена самостійно привозити дитину до Одеси, оскільки у зв`язку із військовим станом відповідач місце своєї реєстрації не залишає. Договір щодо утримання дитини, відповідач підписувати також відмовився.

22.02.2024 року судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/1057/24 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення заяви, а саме: 21.02.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно листа Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 10.04.2024 № 21.14-21426, у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 74402530 з примусового виконання судового наказу № 509/1057/24, виданого 29.02.2024 року Овідіопольським районним судом Одеської області.

Зазначеним листом також повідомлено, що порядок нарахування аліментів відбувається відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України (заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору на правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості), а саме середня заробітна плата в Одеському районі становить 14069 грн.

Відповідач - ОСОБА_1 є ФОП та перебуває на спрощеній системі оподаткування, відповідно 1/4 частина від 14069 грн. складає 3517, 25 грн., проте така сума аліментів є незначною для утримання дитини.

Позивачка вважає, що ОСОБА_1 є працездатною особою, має сталий та значний дохід від підприємницької діяльності, інших осіб на утриманні не має, а відтак має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

На думку позивача, розмір аліментів, які відповідач буде сплачувати від розміру середньої заробітної плати по місцевості є занадто низьким, оскільки вона витрачає набагато більше на утримання сина, його розвиток, харчування, лікування, забезпечення навчання, відпочинок, у той час коли відповідач витрачає значні кошти на обслуговування та розвиток свого бізнесу, отримуючи прибуток.

Окрім того, відповідно до листа спеціаліста ортопеда від 12.04.2024 року дитині встановлено діагноз: плосковальгусна деформація стоп, укорочення лівої нижньої кінцівки, що потребує уваги та корекції, а відповідно коштів.

Враховуючи найкращі інтереси малолітнього ОСОБА_4 та його потреби, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідати його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, позивачка просила змінити розмір аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Змінений розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.02.2024 у справі №509/1057/24, шляхом зміни способу стягнення аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 8 000 грн. на дитину, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до вимог закону, починаючи, з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Чумаченко С.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про часткове задоволення позову, яким змінити розмір аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 3500 грн., посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та неузгодженим з матеріалами справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та матеріали справи не містять доказів зміни (покращення) матеріального становища платника аліментів.

Також апелянт вважає, що заявлений позивачкою розмір не відповідає матеріальним можливостям батька.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Кучерява Т.В., представник ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, та вважає, що збільшений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дитини, перебуває в межах фінансових можливостей апелянта.

Про призначене судове засідання на 25 березня 2025 року учасники справи були сповіщені належним чином (а.с. 188, 189 зв.б.).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Ніц А.С., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.08.2023 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/4173/23 шлюб, зареєстрований 27.03.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ), актовий запис 396, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишено ОСОБА_7 .

Від шлюбу подружжя мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис за № 325 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно, 22.02.2024 року судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/1057/24 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення заяви, а саме: 21.02.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із засад справедливості, розумності, стану дитини та матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено статтею 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом.

Найкраще забезпечення інтересів дітей має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть їх батьки.

Як передбачено статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.

Збільшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції з урахуванням того, що дитина проживає разом з позивачем, яка несе витрати на її утримання та виховання, її потреби та на розвиток здібностей, дійшов вірного висновку, що стягнутий за судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.02.2024 року розмір аліментів не здатен належним чином забезпечити повноцінне утримання та виховання дитини.

Судом вірно встановлено, що фактичне виховування дитини одним із батьків створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а не лише по її утриманню, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, при цьому тягар здебільшого лягає лише на матір дитини.

При цьому судом вірно зазначено, що позивачка не обґрунтувала належними та допустимими доказами те, що відповідач має матеріальну спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі - 20 000,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ФОП та перебуває на спрощеній системі оподаткування, відповідно 1/4 частина від 14069 грн. складає 3517, 25 грн.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, сплачених податків і зборів ОСОБА_1 ГУ ДПС в Одеській області - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДПС в Одеській області (Овідіопольська ДПІ) з 21.05.2007 року по теперішній час. Загальний обсяг його доходів складає: за 2022 рік 724 560,00 грн. на підставі поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 31.01.2023 року за № ; за 2023 рік 2 650 000,00 грн. на підставі поданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 26.01.2024 року за №. Згідно законодавства термін подання річного звіту платника єдиного податку другою групи за 2024 рік наступає з 01.01.2025 року.

Висновки суду про те, що відповідач має матеріальну спроможність сплачувати аліменти у збільшеному розмірі відповідають встановленим обставинам справи.

Також, судом обґрунтовано був взятий до уваги лист спеціаліста ортопеда від 12.04.2024 року, з якого вбачається, що дитині встановлено діагноз: плосковальгусна деформація стоп, укорочення лівої нижньої кінцівки, що потребує уваги та корекції, а відповідно коштів.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про зміну розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 8 000 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги адвоката Чумаченко С.О., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та матеріали справи не містять доказів зміни (покращення) матеріального становища платника аліментів, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки змінюючи розмір аліментів до 8 000 грн., судом було взято до уваги відсутність документально підтверджених витрат на утримання дитини у заявленому розмірі 20 000 грн. та виходячи з засад справедливості та розумності, врахувавши стан дитини, суд визнав, що аліменти у розмірі 8 000 грн. будуть відповідати найкращим інтересам дитини розвиватися фізично, розумово, духовно та соціально, не поставлять відповідача в завідомо скрутне становище та відповідатимуть законодавчо визначеному обов`язку батька по матеріальному утриманню в межах його здатностей і фінансових можливостей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Чумаченко Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 березня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда