Справа № 212/157/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ ТАКЕ.

До суду звернулася представник позивача Мироненко М. О. із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Ухвалою суду позов був залишений без руху, надано час на усунення недоліків. Представником позивача на виконання ухвали суду була надана заява, де недоліки усунуто. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 18.02.2025, а потім на 11.03.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача 17.02.2025 подала клопотання про те, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просила ухвалити заочне рішення у справі за наявними в матеріалах справи доказами (а. с. 26).

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України, скористався своїм правом відкласти складення повного рішення.

Позиції сторін.

Позов обґрунтований таким. Позивач як юридична особа, що виконує функції управління та надає послуги з управління багатоквартирним будинком, надав у період з 01.12.2021 до 01.12.2024 роки відповідачу житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 8 403,66 грн. Позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. На підставі ст. 625 ЦК України позивач також нарахував відповідачу інфляційні втрати, 3% річних у розмірі 152,16 грн, 41,71 грн відповідно. Крім того, просив стягнути з відповідача судовий збір.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, в судові засідання не з`явився.

Отже, питання, на які має відповісти суд:

1. чи були між сторонами у спірний період (з 01.12.2021 до 01.12.2024) відносини щодо надання житлово-комунальних послуг?

2. якщо такі відносини були, чи наявна заборгованість і який її розмір?

3. якщо відносини та заборгованість є, чи є підстави для стягнення втрат від інфляції, 3% річних?

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Обставина реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , з 31.08.1982 дотепер підтверджується відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади (а. с. 17).

Позивачем також додано Договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у споруд у Жовтневому районі, укладений між ним як управителем та Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради як замовником; дата укладення договору не ідентифікується у зв`язку з неякісною копією, наданим позивачем ( а.с. 6). Відповідно до п. 2.2. Договору, управитель (тобто позивач) зобов`язаний укладати із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладеного з відповідачем договору на надання житлово-комунальних послуг позивач суду не надав.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину отримання від позивача житлово-комунальних послуг, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини жодного допустимого та належного доказу не надав. Договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у споруд у Жовтневому районі, доданий до позову, не підтверджує обставину надання житлово-комунальних послуг, оскільки прямо передбачає обов`язок позивача укласти окремий договір щодо послуг зі споживачем. Наданий суду Договір - укладений не з відповідачем. Відповідно до п. 2.2. Договору управитель зобов`язаний укладати із споживачем (який в даному випадку є відповідач) договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Доказів укладення такого договору саме з відповідачем позивач не надав.

Доказів надання послуг позивач також не надав.

Отже, позивач не довів обставини: укладення договору зі споживачем послуг, надання послуг відповідачу, користування відповідачем такими послугами.

Відповідно, суд не оцінює розмір заборгованості та підстави для нарахування інфляційних витрат та 3 % річних.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставин укладення договору зі споживачем послуг, отримання відповідачем від позивача житлово-комунальних послуг. Оскільки ці обставини не доведені (отже, не встановлені судом), у зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтею 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ ТАКЕ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011», ідентифікаційний код 37861681, місцезнаходження: 50081, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкрн. 5-й Зарічний, 8А.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець