КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2482/24 Головуючий у І інстанції Луценко О.М.
Провадження №22-ц/824/4620/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Призначено підготовче судове засідання на 21 березня 2024 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, закінчено підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Висіцька І.В. звернулася до суду із заявою про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом цивільної справи. Розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 41970,00 грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 41 970,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року та відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 41 970 гривень.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що при ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність Акту приймання-надання послуг, поданому представником відповідача, фактичним обставинам справи.

Так, в акті зазначено таку послугу, як «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 21.03.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте згідно протоколу судового засідання (а.с. 40), адвокат відповідачки взагалі не був присутній в той день у судовому засіданні.

В Акті зазначено послугу: «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 23.04.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте судове засідання відбулось вчасно та тривало 6 хвилин. (а.с. 53-54)

В Акті зазначено послугу: «підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва відзиву на позовну заяву у справі №756/2482/24», проте у матеріалах справи (а.с. 44-47) наявний відзив на позовну заяву, який не містить підпису особи, яка його подала та дати складання. Такий відзив не можна вважати відзивом на позовну заяву в розумінні ст. 178 ЦПК України та не може бути врахований, як складання адвокатом процесуального документа.

В Акті зазначено послугу: «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 18.06.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте судове засідання відбулось вчасно та тривало 13 хвилин. (а.с. 90-91)

В Акті зазначено послугу: «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 02.07.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте судове засідання в цей день не відбулося у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. (а.с. 94)

В Акті зазначено послугу: «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 24.07.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте судове засідання відбулось вчасно та тривало 18 хвилин. (а.с. 96-98)

В Акті зазначено послугу: «очікування судового засідання та участь у судовому засіданні адвоката 30.08.2024 року у Оболонському районному суді м. Києва», проте судове засідання відбулось вчасно та тривало 9 хвилин. (а.с. 102-103)

Звертає увагу апеляційного суду також на ту обставину, що позивачкою не було оплачено витрати на правову допомогу, що безпосередньо зазначено в заяві про стягнення судових витрат.

Вказує також не неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правову допомогу в сумі 41970 грн зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, зазначаючи про необхідність їх зменшення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Висіцька І.В. посилається на необґрунтованість її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Звертає увагу суд апеляційної інстанції на те, що відповідно до п. 3.2 Договору про надання професійної правничої допомоги №90/2024 від 01 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Висіцької «ВІВ ЛІГАЛ», за погодженням сторін до оплачуваного ОСОБА_2 часу включається весь час, витрачений адвокатським бюро на виконання послуг для ОСОБА_2 . При цьому, згідно з пп. «к» та пп. «л» п. 3.3. Договору, до оплачуваного замовником часу відноситься увесь фактичний час, пов'язаний з безпосередньою роботою в судах, яка включає в себе підготовку та подання позову, складання та подання відзиву, клопотань, заяв, пояснень та інших процесуальних документів, що виражають правову позицію замовника, участь у судових засіданнях, час витрачений на дорогу та перебування в чергах у зв`язку із виконанням замовлення замовника, а також час очікування зустрічі з замовником в його офісі.

Вказує також на те, що відповідно до сталої судової практики, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягає розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначає також про те, що ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, суд не має права на зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, без відповідного клопотання іншої сторони. ОСОБА_1 ні до судового засідання 15.10.2024, ні в самому судовому засіданні такого клопотання не подав.

У судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Волков С.А. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до положень процесуального законодавства.

З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги та поданого представником відповідача відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходячи із співмірності складності справи та часом, витраченим, адвокатом на виконання відповідних робіт, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 41 970,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з указаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони. Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Отже, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки щодо застосування норм прав у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного додаткового рішення, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки тому, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачами було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами процесуального закону.

Таким чином, з огляду на наведене, а також враховуючи те, що звернення позивача до суду за захистом порушеного, на його думку, права та його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для компенсації відповідачці здійснених нею витрат на правничу допомогу після залишення позову без розгляду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року.

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Висіцької І.В. про стягнення з позивача витрат на правову допомогу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А