№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3602/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Романишена І.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Романишеної І.П., у справі № 761/40652/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») про стягнення заборгованості. Зазначив, що на підставі Наказу №511-к від 30 грудня 2022 року він був звільнений з посади начальника Департаменту бюджетних розрахунків та податкового планування за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, ст.38 КЗпП. Пунктом 4.10 укладеного з ним трудового договору було передбачено, що у разі звільнення у зв`язку з виходом працівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі, встановленому Колективним договором компанії, але не більше ніж 5 посадових окладів працівника. Разом з тим, при його звільненні АТ «НАК «Нафтогаз України» не виконало вимоги п.4.10 трудового договору та не виплатило грошову допомогу при звільненні. Колективним договором не передбачено обмеження в отриманні відповідної виплати. Відповідач по справі намагається постійно підмінити поняття вихідної та грошової допомоги, що є неможливим. Сторони, уклавши трудовий договір, передбачили повну та всебічну необхідність проведення розрахунку у виплаті саме грошової допомоги в разі звільнення працівника за ст. 38 КЗпП. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «НАК «Нафтогаз України» грошову допомогу в розмірі 5 053 720,00 грн., а також середній заробіток за час затримки повного розрахунку на підставі положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України в розмірі 7 958 837,88 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, мотивувавши свої вимоги тим, що передбачена у трудовому договорі грошова допомога не може бути виплачена, оскільки її виплата та розмір не передбачена колективним договором. Зазначає, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, тоді як укладений з ним трудовий договір від 28 січня 2020 року є окремим індивідуальним договором та встановлює додаткові права та гарантії, порівняно з тими, що визначені в колективному договорі. Крім того, підстави для виплати грошової та вихідної допомоги, що передбачені колективним та трудовим договорами, є різними.

Адвокат Слесарчук В.М., який діє в інтересах АТ «НАК «Нафтогаз України», подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Лозовой С.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Слесарчук В.М., який діє в інтересах АТ «НАК «Нафтогаз України», проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «НАК «Нафтогаз України» та обіймав посаду начальника Департаменту бюджетних розрахунків та податкового планування.

28 січня 2020 року між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 був підписаний трудовий договір №388 (т.1, а.с. 13-19).

Відповідно до п. 2.3.3. трудового договору визначено, що роботодавець зобов`язується забезпечувати працівнику оплату праці у визначені колективним договором НАК «Нафтогаз України» строки, порядку та у розмірі, визначеному цим трудовим договором.

Згідно з п. 4.2 трудового договору базова частина заробітної плати працівнику встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 910 000,00 грн. на місяць, нараховується та виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

Відповідно до п. 4.10 трудового договору визначено, що у разі звільнення у зв`язку з виходом працівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі, встановленому колективним договором компанії, але не більше ніж 5 посадових окладів працівника.

Пунктом 4.13 трудового договору передбачено, що сторони підтверджують, що до сум виплат, які здійснюються за цим трудовим договором, включені будь-які та всі суми заробітної плати й інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат (включаючи надбавки, доплати, премії, винагороди, тощо), які підлягають сплаті на користь працівника згідно з умовами колективного договору, чинного на дату здійснення відповідних виплат.

Працівник дійсним підтверджує, що здійснення його права на отримання будь-яких та всіх сум таких згідно з Колективним договором реалізоване шляхом укладання цього трудового договору, умови якого не погіршують його становище порівняно з гарантіями та соціально-побутовими пільгами, які передбачені у колективному договорі.

25 серпня 2020 року між АТ «НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 388/1 до трудового договору №388 від 28 січня 2020 року, відповідно до змісту якої сторони дійшли згоди внести з 10 серпня 2020 року зміни, зокрема до п. 4.2. розділу 4 трудового договору та змінили розмір посадового окладу ОСОБА_1 , з 910 000,00 грн. на 1 011 344,00 грн. на місяць (т.1, а.с. 20-21).

Наказом №511-к від 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 , начальника Департаменту бюджетних розрахунків та податкового планування, звільнено з займаної посади 30 грудня 2022 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП. Припинено з 30 грудня 2022 року дію трудового договору №388 від 28 січня 2020 року із ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що при його звільненні АТ «НАК «Нафтогаз України» не виконало вимоги трудового договору та не виплатило грошову допомогу, передбачену п. 4.10 трудового договору, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача грошову допомогу в розмірі 5 053 720,00 грн., а також середній заробіток за час затримки повного розрахунку на підставі положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України в розмірі 7 958 837,88 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що передбачена у трудовому договорі грошова допомога не може бути виплачена позивачу, оскільки її розмір не визначено умовами колективного договору

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно з ст. 117 ЦПК України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, у день звільнення працівника роботодавець зобов`язаний провести з ним повний розрахунок, виплативши всі суми, що належать йому від підприємства, зокрема, заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, оплату за час тимчасової непрацездатності тощо. Невиконання такого обов`язку тягне відповідальність у вигляді стягнення з нього на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2.3.3. трудового договору №388 від 28 січня 2020 року, укладеного між АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 , визначено, що роботодавець зобов`язується забезпечувати працівнику оплату праці у визначені колективним договором НАК «Нафтогаз України» строки, порядку та у розмірі, визначеному цим трудовим договором.

Пунктом 4.10 трудового договору, на який посилався позивач, визначено, що у разі звільнення у зв`язку з виходом працівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі, встановленому колективним договором компанії, але не більше ніж 5 посадових окладів працівника.

Відповідно до положень вказаного пункту трудового договору одержання працівником грошової допомоги у разі звільнення у зв`язку з виходом на пенсію не передбачає будь-яких умов та обмежень, натомість розмір такої допомоги корелюється колективним договором.

Положеннями п. 5.3 колективного договору АТ «НАК «Нафтогаз України» передбачено виплату працівнику вихідної допомоги у разі звільнення у зв`язку з виходом на пенсію та її розмір, який залежить від стажу роботи в нафтогазовій галузі.

При цьому, зазначення у пункті 4.10 трудового договору словосполучення «але не більше ніж 5 посадових окладів працівника» не може бути розцінене як не погодження сторонами розміру виплати грошової допомоги, оскільки відповідне зазначення є лише застереженням щодо гранично можливого розміру виплати у разі визначення колективним договором більшого розміру грошової допомоги.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «НАК «Нафтогаз України» грошової допомоги у розмірі 5 053 720,00 грн., передбаченої п. 4.10 трудового договору, та відповідно, і позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку на підставі положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України, як похідних вимог.

Оскільки АТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснило повний розрахунок з ОСОБА_1 у день звільнення, він має також право на стягнення із АТ «НАК «Нафтогаз України» середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «НАК «Нафтогаз України» середній заробіток за час затримки повного розрахунку в розмірі 7 958 837,88 грн.

При цьому вказаний розмір середнього заробітку ОСОБА_1 обраховував, виходячи із суми його двох посадових окладів та кількості календарних днів за шість місяців. Разом з тим, такий розрахунок не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

АТ «НАК «Нафтогаз України» власного розрахунку середнього заробітку позивача також не надало.

Тому, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з АТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 підлягає обрахуванню апеляційним судом.

Відповідно до довідки АТ «НАК «Нафтогаз України» про середню заробітну плату №17-17КІ від 23 лютого 2024 року, наданої суду представником АТ «НАК «Нафтогаз України», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 49 038,32 грн.

З урахуванням викладеного, з АТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за шість місяців, що становить 6 374 981,60 грн. (49 038,32 грн. х 130, де 49 038,32 грн. - середньоденна заробітна плата, 130 - кількість робочих днів за шість місяців).

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог (88 %) з АТ «НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 11 809,60 грн. судового збору за подання позовної заяви, та 17 714,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 29 524,00 грн.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 5 053 720,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6 374 981,60 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 29 524,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді