У х в а л а

25 березня 2025 року

м. Київ

Справа № 347/1/21

Провадження № 61-11328ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна (далі - адвокат),

на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 2 липня 2024 року

у справі за позовом позивачки до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на транспортні засоби і стягнення половини їхньої вартості у порядку поділу такої власності та

в с т а н о в и в :

1. У січні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог просила: встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати спільною сумісною власністю транспортні засоби ВАЗ-2101 1198, Opel Combo 1248, BA3-21013 1200, VIPER MX 200R 200 і Daewoo Nexia 1498; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача 115 399,00 грн, що є компенсацією вартості 1/2 частини зазначених транспортних засобів.

2. 18 січня 2024 року Косівський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 2 липня 2024 року Івано-Франківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 7 серпня 2024 року адвокат в інтересах позивачки сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 26431/0/220-24 від 8 серпня 2024 року), в якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Скаргу обґрунтувала так:

- суд для ухвалення незаконного рішення виклав пояснення відповідача зі спотворенням фактів, які відмінні від тих, які надав відповідач на судовому засіданні 3 травня 2023 року;

- суди першої й апеляційної інстанцій взагалі не взяли до уваги докази, які надала позивачка, та не обґрунтували відхилення тих доказів, а саме копії свідоцтва про вінчання із відповідачем від 26 січня 2014 року, фотографій вінчання, свідоцтва про народження спільної з відповідачем дитини, добровільного визнання ОСОБА_2 факту батьківства;

- за змістом пункту 3 частини першої статті 43, статті 180, частин першої, другої статті 227 ЦПК України про визнання обставин учасник справи, його представник має зазначити у заявах по суті справи, поясненнях або іншим чином визнати ці обставини саме під час розгляду спору в суді, а не поза його межами (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 569/3349/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 2604/8284/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2020 року у справі № 522/7063/16-ц, від 9 липня 2020 року у справі № 426/6877/15-ц, від 20 грудня 2023 року у справі № 495/11680/18, від 17 січня 2024 року у справі № 363/1130/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 червня 2020 року у справі № 913/843/14). Суди попередніх інстанцій не мотивували, чому вони не взяли до уваги часткове визнання відповідачем у його відзиві позовної вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- 10 грудня 2018 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення у справі № 390/1180/18, згідно з яким встановив, що з 10 січня 2014 року позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 19 травня 2018 року позивачка почала проживати за адресою: АДРЕСА_1. Однак апеляційний суд у справі № 347/1/21 не оцінив ці преюдиціальні обставини;

- преюдиціальні факти не треба доказувати, бо їх уже встановили у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими самими сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі під час ухвалення преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їхнє дослідження й оцінку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц);

- сторони й інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі факти, які вже встановлені судовим рішенням. Преюдиціальні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть тоді, коли він вважає, що вони встановлені неправильно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі № 522/29302/19-ц, від 4 листопада 2020 року у справі № 367/7324/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 676/1967/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 344/17247/19, від 22 грудня 2021 року у справі № 752/17123/18);

- суд першої інстанції встановив обставини на підставі недопустимого доказу - довідки Косівської міської ради від 6 червня 2016 року № 1638, яка надана суду з порушенням вимог статті 83 ЦПК України. Такий доказ відповідач надав у судовому засіданні 18 січня 2024 року перед судовими дебатами. Вказав, що цю довідку позивачка подала разом із позовом у справі № 390/1180/18. Відповідач не подав клопотання про поновлення строку чи надання додаткового строку на подання такого доказу. Неможливість подати цей доказ у визначений законом строк не обґрунтував. Не надіслав такий доказ позивачці. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував ставлення позивачки до долучення цього доказу до матеріалів справи;

- суд помилково виснував, що позивачка не конкретизувала, коли саме відбулося придбання спірного майна. У матеріалах справи є роздруківка реєстраційних операцій, яку зробив регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Івано-Франківській області на запит суду щодо зареєстрованих (перереєстрованих, знятих з обліку) транспортних засобів за відповідачем з січня 2014 року до травня 2018 року включно.

5. 17 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Позивачка мала надати докази надсилання копії касаційної скарги разом із доданими до неї матеріалами відповідачу, а також доплатити 5 539,15 грн судового збору.

6. 7 жовтня 2024 року адвокат сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги. До заяви додала квитанцію про доплату 5 539,15 грн судового збору, докази надсилання копії касаційної скарги на адресу відповідача й ордер на надання правничої (правової) допомоги.

7. 16 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати постановив ухвалу, згідно з якою продовжив позивачці на п`ять днів із дня вручення їй чи адвокатові тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Позивачка мала надати докази надсилання відповідачу копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги разом із додатками.

8. 24 січня 2025 року адвокат в інтересах позивачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги. До заяви додала опис вкладення у цінний лист, згідно з яким надіслала на адресу відповідача копії заяв від 7 жовтня 2024 року та 23 січня 2025 року, ордера на надання правничої допомоги, квитанції про сплату судового збору, опису вкладення у цінний лист від 7 жовтня 2024 року.

9. Позивачка просила у касаційній скарзі поновити строк на касаційне оскарження. Мотивувала тим, що повний текст оскарженої постанови апеляційний суд надіслав на електронну адресу представника позивачки лише 8 липня 2024 року. На підтвердження цього надала знімок екрана з електронної скриньки представника.

9.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

9.3. Оскільки позивачка подала касаційну скаргу 7 серпня 2024 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

10. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

11. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У цій скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 2 липня 2024 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 2 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на транспортні засоби та стягнення половини їхньої вартості у порядку поділу.

3. Витребувати з Косівського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 347/1/21.

4. Надіслати відповідачу копію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко