Справа № 602/1209/24
Провадження № 2/602/101/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретарів судового засідання Майхрук Н.М., Данилюк Н.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (далі у тексті ФК «АРТЕМІДА-Ф» або Товариство або позивач) через свого представника адвоката Дзундзу О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 (далі позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 28.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі у тексті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» або кредитодавець) та відповідачем укладений кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису (шляхом одноразового ідентифікатора), на підставі якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 10000 грн. У подальшому право вимоги, яке виникло за кредитним договором, на підставі договорів факторингу були передані (відступлені) спочатку Товариству з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС», а потім - позивачу. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків. Станом на 23.12.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 28504,81 грн, яка складається з 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 14950,00 грн заборгованості за відсотками та 3554,81 грн інфляційного збільшення суми боргу. Зазначені суми Товариство просить стягнути зі ОСОБА_1 .

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору при поданні позовної заяви та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав.

Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву та заперечення, позивачу для подання відповіді на відзив. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 13.02.2025.

11 лютого 2025 року до суду надійшла заява від відповідача про відкладення судового засідання, мотивована тим, що він перебуває на службі в Збройних Силах України. До заяви додано фотокопію посвідчення від 06.04.2021 про те, що ОСОБА_1 перебуває на службі в Національній гвардії України.

Ухвалою суду від 13.02.2025 розгляд цивільної справи відкладено на 26.03.2025. Запропоновано відповідачу до дати судового засідання надати суду докази перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, станом на даний час.

Зазначених в ухвалі від 13.02.2025 доказів станом на дату та час проведення судового засідання відповідач до суду не подав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідив докази, які містяться у матеріалах справи, оцінив аргументи представника позивача та його пояснення, наведені у позовній заяві, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

28 листопада 2020 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав договір №1294390 про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Додаток № 1 до цього договору «Графік платежів» та Паспорт споживчого кредиту, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів (а.с. 8-14).

Згідно з п. 1.2 згаданого вище договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту (позичальнику) грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Частиною першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Станом на 28.11.2020 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» () було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Таким чином, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 уклали договір №1294390 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.11.2020, який за своїм змістом є кредитним договором (далі у тексті Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору сума кредиту складає 10000,00 грн (п. 1.2 договору), строк кредиту становить 15 днів (п. 1.3 договору), процентна ставка 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.4 договору), кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта, зазначену в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).

До позовної заяви позивачем додано лист за вих. №2643_41 від 09.10.2024 директора ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн платежів iPay.ua), з якого убачається, що 28.11.2020 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта в сумі 10000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 73771543 (а.с. 31 на звороті).

Оцінюючи згаданий вище лист як доказ надання кредитних коштів, суд ураховує те, що сума перерахованих коштів, зазначена у цьому листі, відповідає сумі кредиту згідно Кредитного договору, дата платіжної транзакції відповідає даті укладення Кредитного договору, перші дві та останні чотири цифри номера платіжної картки, на яку перераховані кошти, відповідають відповідним цифрам номера платіжної картки відповідача, зазначеної ним у Кредитному договорі.

З урахуванням наведеного вище, а також відсутності заперечень відповідача щодо отримання ним суми кредиту від кредитодавця суд визнає встановленою ту обставину, що останнім надано кредитні кошти позичальнику (відповідачу) на умовах укладеного Кредитного договору.

Отже, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, надавши кредитні кошти відповідачу.

Натомість, відповідач доказів щодо належного виконання ним договірних зобов`язань не надав, матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, у кредитодавця на підставі Кредитного договору виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів на умовах, встановлених договором.

22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» (Фактор) підписали договір факторингу №015-220221 з додатками (далі у тексті договір факторингу №015-220221), за п. 4.1 якого у відповідності до умов цього договору Клієнт відступає Факторові права грошових вимог до боржників, які виникли у Клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним реєстром (а.с. 15-20).

Відповідно до п. 4.2 договору факторингу №015-220221 на виконання умов цього договору, переуступлені за Реєстром права грошових вимог переходять до Фактора з моменту підписання сторонами Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог (Додаток 3) та виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх зобов`язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою Фактору з дня виникнення права вимоги до боржника).

Також у матеріалах справи міститься поданий позивачем Витяг з реєстру прав вимог №015-220221 від 22.02.2021, у якому серед іншого зазначено П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору та сума заборгованості за ним. Витяг підписаний представником та скріплений печаткою ТОВ «СІРОКО ФІНАНС». Підпис Клієнта за договором факторингу №015-220221 - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у зазначеному Реєстрі відсутній (а.с. 29-30).

21 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» (Клієнт) та ФК «АРТЕМІДА-Ф» (Фактор) підписали договір факторингу №20240821/1 з додатками (далі у тексті договір факторингу №20240821/1), згідно з п. 1.1 якого Фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с. 21-27).

До позовної заяви позивачем долучено копію платіжної інструкції №706 від 29.08.2024, згідно з якою ФК «АРТЕМІДА-Ф» сплатило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» грошові кошти у сумі 15175,20 грн в рахунок оплати придбання згідно договору факторингу №20240821/1 від 21.08.2024 (а.с. 28), а також Витяг з реєстру прав вимог №20240821/1, у якому зазначено П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору та сума заборгованості за ним (а.с. 31).

Згадані вище договори факторингу, Витяги з реєстрів прав вимог та платіжне доручення надані позивачем на підтвердження наведених ним у позовній заяві обставин, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором були передані (відступлені) спочатку ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», а потім ФК «АРТЕМІДА-Ф» і останнє є новим кредитором за Кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо доведеності зазначених обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Наведена вище правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2024 у справі справа № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Уклавши договір факторингу №015-220221 його сторони (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») у п. 4.3 цього договору обумовили юридичний факт переходу прав грошових вимог від Клієнта до Фактора за цим договором виконанням двох умов у їх сукупності: 1) підписання сторонами Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог (Додаток 3 до договору); 2) виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми фінансування.

Разом з тим, суд констатує, що позивачем не надано підписаного сторонами договору факторингу №015-220221 Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог за формою, передбаченою у Додатку 3, а сам Витяг з реєстру прав вимог №015-220221 від 22.02.2021 не підписаний зі сторони Клієнта.

Окрім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №015-220221 і матеріали справи таких доказів не містять.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово стверджував, що належними доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 та інші).

У постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 Верховний Суд вказував на те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Частинами першою, п`ятою і шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено у встановленому порядку факту переходу права вимоги за Кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на підставі договору факторингу №015-220221 та, відповідно, наступного переходу права вимоги, який є похідним від першого, на підставі договору факторингу №20240821/1.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач є кредитором по відношенню до відповідача за Кредитним договором, ФК «АРТЕМІДА-Ф» не можна вважати належним позивачем у цій справі, оскільки його права відповідачем не порушені.

Відтак у задоволенні заявленого позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

2. Судові витрати у цій справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», місцезнаходження: вул. С. Бандери, 87, оф. 54, м. Львів, 79013, .

Представник позивача: адвокат Дзундза Ольга Володимирівна, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: В. А. Наумчук