Справа № 487/9366/23
Провадження № 2/487/158/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., позивача ОСОБА_1 , відповідача: ОСОБА_2 , розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07.02.2020.

26.03.2025 представник відповідача - адвокат Долгов А.Г. подав до суду клопотання, відповідно до якого просив зупинити провадження у справі до розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва цивільної справи №487/5485/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 07.02.2020.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав клопотання свого представника.

У судовому засіданні позивач проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що у справі №487/5485/24 призначено судово-психіатричну експертизу, та на даний час сплили процесуальні строки її проведення, що свідчить про те, що дана справа має бути розглянута, а отже відсутні об`єктивні підстави, для зупинення провадження у даній справі.

Окрім того, рішення по справі №487/5485/24 про визнання договору позики недійсним не може вплинути на рішення у справі про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду, і, передбачити усунення яких неможливо.

Єдиною підставою для зупинення провадження у справі до вирішення іншої судової справи є неможливість її розгляду без встановлення певних обставин в іншому провадженні.

Згідно з роз`ясненнями , що містяться в пункті 33 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування судом норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України (в редакції закону, що діяв до 15 грудня 2017 року) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому необхідно врахувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї справи.

Судом встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2024 , було відкрито провадження у цивільній справі №487/5485/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 07.02.2020 - недійсним.

Ухвалою суду від 30.10.2024 у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи усвідомлював ОСОБА_2 за своїм психічним станом значення своїх дій та (або) міг керувати ними на момент вчинення правочину 07.02.2020.

З урахуванням пояснень сторін, досліджених письмових доказів, судом встановлено обставини, що на даний час свідчать про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №487/5485/24.

До вказаного висновку суд дійшов виходячи з наступного.

За положеннями ч.ч.1, 3 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч.1 ст.225 ЦПК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Положеннями ч.1 ст.216 ЦПК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики з урахуванням штрафних санкцій (ст.625 ЦК України)

Таким чином, на даний час з урахуванням зазначених правових норм та встановлених обставин справи, суд обмежений у можливості прийняти рішення по справі, щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки визнання недійсним даного договору є предметом спору у справі №487/5485/24.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання адвоката Долгова А.Г. є обгрунтованим, провадження у справі слід зупинити до розгляду Заводським районним судом м.Миколаєва справи №487/5485/24.

Керуючись ст. ст.252,253,353,354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - зупинити до набрання законної сили судовим рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва у справі №487/5485/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, яка перебуває на розгляді у Заводському районному суді м. Миколаєва.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Головуючий суддя І.О.Притуляк