Справа №639/6484/24
Провадження №2/639/249/25
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Яременко В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Заруцького Р.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу №639/6484/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

02 жовтня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 28.01.2015. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.04.2018 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя не складалося та було досить напруженим. Спільне життя було вже нестерпним та сторони розійшлися в березні 2017 року, син залишився проживати з позивачкою. Дитина була не дуже схильна до батька через його байдуже ставлення, з часом дитина почала називати батьком ОСОБА_4 (теперішнього чоловіка позивача). Влітку 2017 року позивач була змушена переїхати до батьків через фінансові труднощі, влаштувалася на роботу. Відповідач не допомагав матеріально, позивач була змушена у 2017 році звернутися до суду задля стягнення аліментів.Відповідач мав проблеми з фінансовими установами, здійснив кримінальний злочинта згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова був засуджений до 2-х років позбавлення волі умовно.

Позивач зазначає про те, що відповідач фактично не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, відпочинок, не спілкується з дитиною. Відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не відвідує його.

Крім того, позивач зазначає про те, що відповідач матеріально не забезпечує дитину, навіть не сплачує аліменти, які були з нього стягнути на підставі рішення суду.

На думку позивача, позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання, що повністю буде відповідати інтересам дитини.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 грудня 2024 року клопотання позивача про виклик свідків задоволено. Викликано свідків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Позивач та її представник адвокат Заруцький Р.М., який діє на підставі Ордеру № б/н від 12.09.2024 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовільнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надали висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 09 липня 2015 року. (а.с. 13)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. ( а.с. 11-12).

12 березня 2022 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4 , прізвище дружини змінено на ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 ( а.с. 5).

Отже, позивач ОСОБА_1 , як мати дитини ОСОБА_3 , має право на звернення до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні повідомила, що зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 07.07.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33).

Як зазначає позивач батько дитини фактично не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, відпочинок, не спілкується з дитиною. Відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не відвідує його.

Крім того, позивач зазначає про те, що відповідач матеріально не забезпечує дитину, має заборгованість по аліментам, які були з нього стягнуті на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 15.07.2024, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 370 629,46 грн. ( а.с. 22-23).

Згідно відповіді комунального закладу «Пісочинський ліцей «Мобіль» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області» від 18.07.2024 за №02-27/377, ОСОБА_3 , дійсно навчається в 4-В класі Комунального закладу «Пісочинський ліцей «Мобіль» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області з 11.12.2023 по теперішній час (а.с. 30).

З листа комунального закладу «Пісочинський ліцей «Мобіль» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області» від 17.07.2024 № 01-41/137 вбачається, що за період дистанційного навчання батьківські класні збори проводились в онлайн-форматі через ZOOM - конференції. На батьківські збори класу виходила лише ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 . Питанням щодо навчання дитини ОСОБА_1 цікавиться постійно (а.с.31).

Також, вищезазначеним закладом надана характеристика ОСОБА_3 з якої вбачається, що мати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , піклувалася про навчання дитини, цікавилася її успіхами, контролювала виконання та надсилання домашніх завдань, приймала участь у батьківських зборах. ОСОБА_5 особисто спілкувалася з класним керівником стосовно успіхів дитини. Мати відповідально виконувала свої батьківські обов?язки, допомогаючи школі у навчанні дитини (а.с.30).

Листом КНП Пісочинської селищної ради «Центр первинної медичної допомоги № 2 Харківського району» від 23.07.2024 № 319 повідомлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 спостерігається в КНП «ЦПМД Харківського району», декларація укладена з сімейним лікарем ОСОБА_10 . Дитина Відвідує лікаря у супроводі матері ОСОБА_1 , звертається з приводу лікування дитини та профілактичних заходів (а.с.27).

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_2 мав проблеми з фінансовими установами, здійснив кримінальний злочинта вироком Жовтневого районного суду м. Харкова був засуджений до 2-х років позбавлення волі умовно.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.03.2018 визнано винним у пред?явленному обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання (а.с. 16-18).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 знайома з 2017 року, їх діти дружили та ходили в одну групу садочка. Бачились з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_3 кожного дня та бувало раз на тиждень. Також, бувала у ОСОБА_5 вдома, але батька - ОСОБА_3 вона ніколи не бачила та нічого про нього не чула. Ніяких подарунків від батька ОСОБА_3 не отримував.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_5 її донька, яка вийшла заміж за ОСОБА_2 . Спочатку вони мешкали всі разом однією родиною. В подальшому подружжя стало мешкати окремо. Однак, ОСОБА_2 почав грати в гральні автомати, у зв?язку з чим у нього з?явились боргові зобов?язання. У 2017 році ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розлучилися. Останній раз бачила ОСОБА_2 у 2017 році. З сином ОСОБА_3 не бачився також з 2017 року та не приймав участі у його житті.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона з позивачем подруги, та є хрещеною ОСОБА_3 . ОСОБА_5 ніколи не перешкоджала спілкуванню сина ОСОБА_3 з його батьком, однак батько не приймає участі в житті дитини. Бачила ОСОБА_2 два рази в житті на весілля та хрестини.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_5 його племінниця. Батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 бачив три рази в житті. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні ОСОБА_3 , а також ніяких подарунків йому не робив.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 23.12.2024 № 02-31/5007, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради дійшов беззаперечного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64-66).

Частиною1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року).

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абзац 2 пункту 16 Постанови № 3).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Отже, враховуючи те, що позивачем було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, щодо необхідності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських правправ підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. ст. 8, 12, 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.03.2025

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, вул. Беліменків імені, буд. 2.

Суддя В. В. Труханович