Справа № 303/2930/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка Віталій Іванович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року та ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2023 року, ухвалені суддею Монич В.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивував тим, що 29.08.1998 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.11.2016 - розірвано. За час шлюбу, в 2005 році позивачем було придбано земельну ділянку в с. Лісарня, кадастровий номер :01:001:0271, площею 0,15 га, що підтверджується державним актом ЗК 010843.

У період з 2010 року по 2013 рік за особисті кошти позивача було побудовано житловий будинок загальною площею 145,40 кв.м., якому Верхньовизницькою сільською радою присвоєно адресу АДРЕСА_1 . Однак, фінансової документації в позивача не збереглося. Стан готовності будинку до експлуатації та його параметри підтверджуються також технічним паспортом від 25.04.2017 виготовленим на замовлення ОСОБА_1 .

Однак, згодом виявилося, що відповідач після розірвання шлюбу, шляхом внесення недостовірних відомостей у офіційні документи, стверджуючи, що власноручно, самостійно побудувала будинок в період з 19.07.2017 по 09.10.2017, виготовила всю дозвільну документацію та технічний паспорт на вказаний будинок на своє ім`я та від 19.02.2018 оформила за собою право власності на спірний будинок.

З врахуванням вимог закону, спірне нерухоме майно хоч і збудоване за його особисті кошти, однак вважається спільною сумісною власністю подружжя і на яку сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Реєстрація одноособово права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 , який вона не будувала і прав на який не повинна була мати, порушує норми закону та його право власності.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лесько А.О. про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та відшкодування судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка В.І., оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, що факт не набуття житлового будинку під час шлюбу сторін підтверджується судовими рішеннями, що набрали законної сили та якими встановлено преюдиційні обставини, що мають значення для даної справи. Зокрема ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 05.04.2021 у справі №303/1839/20, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності і не доводить факт недостовірності декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ЗК79 від 19.04.2013 та факту недостовірності технічного паспорту на будинок за адресою АДРЕСА_1 від 25.04.2017. Крім того, в даному провадженні ставилося під сумнів виключно земельні права, а не будівельні питання. Тому така ухвала суду не звільняє ОСОБА_2 від доказування обставин, на які вона посилається, заперечуючи проти позову, а саме, що саме вона самостійно і без ОСОБА_1 збудувала спірний будинок після розлучення.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2020 у справі № 303/991/18-ц у справі за первісним позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. про визнання права власності та скасування державної реєстрації права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , приватних нотаріусів Овчиннікової І.В. та Балаж М.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, якою задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 скасовано постанову Закарпатського апеляційного суду від 27.03.2019 та задоволено її позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.07.2017

У вказаній постанові Верховний Суд погодився з встановленими судами фактичними обставинами справи, відповідно до яких «28.06.2010 року ОСОБА_1 повідомив начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл на земельній ділянці, яка належала йому на праві власності, кадастровий номер :01:001:0271. Верховний Суд виходив з того, що «протягом 2017-2018 років як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 реалізували свої суб`єктивні права на будинок, оформивши та зареєструвавши почергово право власності на вказаний об`єкт нерухомості. На час судового розгляду даної справи в судах попередніх інстанцій, чинними є реєстраційні документи, які свідчать про те, що власником буднику є ОСОБА_2 ». При цьому Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про період будівництва будинку з 2010 по 2013 роки.

Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14.08.2018 № 0008/2018 встановлено, що будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 почали будуватися в 2010 році та були завершені у 2013 році. Нормативний строк їх будівництва (без врахування періодів набрання міцності бетонних конструкцій, а також можливих затримок робіт через погоді умови та постачання матеріалів) - 251 робочий день. Термін з 19.07.2017 по 09.10.2017 значно менший за нормативний термін будівництва будинку.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23.08.2018 № 357/08-18 будинок та господарські споруди за адресою АДРЕСА_1 почали будуватися в 2010 році та завершені в 2013 році. Вказаний будинок та господарські споруди не могли бути збудовані в період з 19.07.2017 по 09.10.2017.

При цьому жоден з доказів відповідача не доводить безпосереднього проведення ОСОБА_2 будівельних робіт в період з 19.07.2017 по 09.10.2017, про що вона стверджує, а також не спростовує доводи позивача про будівництво ним будинку в період з 2010 по 2013 роки.

Не погоджується позивач також з ухвалою про закриття підготовчого провадження та зазначає, що з метою підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо замовника будівництва спірного будинку, а також періоду його здійснення на стадії підготовного провадження він звернувся до суду з клопотанням про допит свідків. Однак, суд зазначив, що вказані свідки були допитані при розгляді іншої справи № 303/991/18-ц, зробивши висновок про преюдиційний характер ухваленого у ній рішення та відмовив у задоволенні даного клопотання. Вважає, що відмовивши у допиті та виклику свідків, суд першої інстанції позбавив його можливості довести покладені в основу позовних вимог обставини за допомогою всіх необхідних, на його думку, доказів. Цим суд порушив права позивача.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка В.І., оскаржив також в апеляційному порядку ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2023 року та просить скасувати та, відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_2 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є завищеним.

ОСОБА_2 подала відзиви на апеляційні скарги в яких просить відмовити в задоволенні таких та залишити без змін рішення та ухвалу суду першої інстанції, оскільки суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 08.07.2016 між ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_4 укладено договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., згідно якого ОСОБА_4 став одноосібним власником.

06.11.2016 рішенням суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, поділ майна врегульовано в договірному порядку по всім об`єктам спільно-набутого майна.

У договорі сторонами не обумовлювалося питання щодо земельної ділянки, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , оскільки, як зазначено вище, ще до розірвання шлюбу позивач у даній справі подарував цю земельну ділянку своєму сину ОСОБА_4 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився нерухомим майном (земельною ділянкою) за вказаною адресою, після чого вчиняв дії щодо повторного неправомірного заволодіння вказаним нерухомим майном.

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 04.07.2017, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Біловар І.О., ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0271, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На цій земельній ділянці ОСОБА_2 побудовано житловий будинок та господарські споруди, що підтверджено декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, який зареєстрований в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 09. 10. 2017 № ЗК 80.

Наказом Міністерства юстиції України №399/5 від 16.02.2018 скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 від 29.08.2017 № 36808054, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехманом О.А., та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 від 04.09.2017 №36895348, прийняте приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І.В.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.02. 2018, право власності на спірне майно 19.02.2018 було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2018, індексний номер 39755126 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В.

Підставою виникнення права власності у інформаційній довідці зазначено: декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 09.10.2017, серія та номер ЗК 80, видана Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області; довідка про присвоєння поштової адреси, серія та номер 743, видана 19.09.2017 Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області.

Судом належними та допустимими доказами підтверджено, що ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився своїми правами на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку спорудила на цій земельній ділянці нерухоме майно, право власності на яке зареєструвала у встановлений законом спосіб.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не є спільно набутим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бо ОСОБА_1 було вчинено спробу (шляхом подачі до приватного нотаріуса Селехман О.А. підроблених офіційних документів - декларації №ЗК79 від 19.04.2013 про готовність об`єкта до експлуатації будинку АДРЕСА_1 , та інших документів: технічного паспорту на цей житловий будинок від 25.04.2017, виданого на ім`я ОСОБА_1 , а також завіреної відділом у Мукачівському районі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області копії державного акта серії ЗК №010843 від 20.05.2005 на його ім`я про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0271), який на момент подання був недійсний, неправомірного заволодіння майном ОСОБА_2 після здійснення розподілу спільного майна колишнього подружжя, а отже будь-яких прав як на частку майна, так і на весь будинок ОСОБА_1 не мав.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначає, що вказані обставини були встановлені в судових рішеннях у цивільній справі №303/2930/20, №303/1839/20, 303/991/18-ц, які набрали законної сили та відповідно до ст. 82 ЦПК України встановлені преюдиційні факти, які мають значення в даній справі та повторному доказуванню не підлягають.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені у позовній заяві ОСОБА_1 про поділ майна подружжя докази були досліджені судами на предмет доведення його права власності на будинок АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_1 такі обставини повторно намагається довести, але вже у цій справі.

Оскільки ОСОБА_1 не довів, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , був набутий спільно за час шлюбу його та ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний житловий будинок не є спільно набутим майном колишнього подружжя.

Враховуючи, що позивачем не доведено та не надано суду доказів обґрунтованості заявлених вимог, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Такі доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і така не містить нових доводів, яким би суд не дав належної оцінки.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про невідповідність ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2023 року вимогам норм процесуального права та матеріалам справи, то в цій частині колегія суддів зазначає, що є такі необґрунтованими.

Так матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 адвокатським бюро «Алли Лесько» надано правничі послуги при розгляді даної справи, які наведені в описі послуг (робіт) на підставі договору про надання правничої допомоги № 33 від 06.10.2022 року на загальну суму 10 000,00 гривень.

Зазначена сума була сплачена ОСОБА_2 на користь Адвокатського бюро «Алли Лесько», що стверджується платіжною інструкцією від 07.09.2023 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з розміру позовних вимог, а саме, поділ спільного майна подружжя, що вже свідчить про значність розміру суми нерухомого майна на яке позивач просив визнати право власності, а тому заявлений відповідачкою розмір витрат на правничу допомогу відповідає заявленим позовним вимогам та не свідчить про надмірність заявленої вимоги понесених витрат. Зазначене не дає колегії суддів правових підстав для зменшення такої суми чи відмови у задоволенні такої, тому вимоги апеляційної скарги і в цій частині підлягають відхиленню.

З врахуванням вищенаведеного та відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка Віталій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2023 року та ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді