Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2557/24
Провадження № 2/945/536/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сербиної К.Ю.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в м. Миколаїв цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Р.20.00300.006290287 від 03.02.2020 року в розмірі 305 139,18 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування позову ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» зазначає, що 03.02.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р.20.00300.006290287, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 121510 грн, включаючи витрати на страховий платіж. Проценти встановлено п. 1.3. договору в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 305139,18 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 119885,73 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 62275,08 грн; заборгованість по нарахованим та несплаченим комісіям 122978,37 грн. Згодом, 19.12.2023 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Оптіма Факторинг». 22.12.2023 року укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило право вимоги за кредитним договором на користь позивача - ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

11.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Порошиної Н.Г. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що додані до позову позивачем докази не можуть вважатися укладенням кредитного договору на визначених банком умовах, оскільки він може змінювати умови кредитування і судам складно визначити з якими саме умовами погоджувався клієнт у момент підписання оферти чи заявки чи паспорту. Саме по собі підписання паспорту споживчого кредиту без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів за невиконання кредитного договору. Належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника, є виписка по рахунку клієнта , що підтверджує факт видачі коштів клієнту та їх погашення, що є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Позивач не довів належними та допустимими доказами існування заборгованості у сумі 305 139,18 грн, зазначивши лише загальні цифри: заборгованість за основним боргом 119885,73 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 62275,08 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 122978,37 грн. При цьому, відсутні посилання на конкретні умови кредитного договору, які були узгоджені сторонами та не виконані відповідачем, які відсотки та які комісії було нібито узгоджено сторонами-невідомо, за який період та на яких умовах проведено таке нарахування, тобто обґрунтування наведених складових заборгованості позивачем не доведено, наданий розрахунок ґрунтується на припущеннях. Рішенням Миколаївського районного суду від 20.08.2024, яке набрало законної сили, у справі № 945/426/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7877, вчинений 16 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» невиплачених у строк грошових коштів, на підставі Договору кредиту та страхування № Р20.00300.006290287 від 03 лютого 2020 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 03 грудня 2020 року, за період з 03 січня 2021 року по 04 січня 2021 року, включно, у розмірі 174766 грн 60 коп., з яких: 113265 грн 59 коп. - строковий основний борг; 6620 грн 14 коп. - прострочений основний борг; 10519 грн 83 коп. - прострочені проценти; 3049 грн 29 коп. - строкові проценти; 11610 грн 88 коп.- строкова плата за обслуговування кредиту; 27800 грн 87 коп. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 1900 грн - плата за вчинення виконавчого напису, оскільки не підтверджено наявності безспірного розміру заборгованості та кредитний договір не посвідчений нотаріально, що відповідно до чинного законодавства виключає накладення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, у п.1.4.2 Генерального кредитного договору №ГДК-592441.1 від 03.02.2020, який був доданий нотаріусу до заяви про вчинення виконавчого напису, банком встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни встановлені графіком в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, плата сплачується на такі послуги: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, зі стаціонарних телефонів, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми. Тобто, пунктом 1.4.2 Кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у паспорті споживчого кредиту та графіку щомісячних платежів. Враховуючи те, що споживачу встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, зазначена плата (139600 грн) суттєво перевищує розмір отриманого кредиту без врахування відсотків за користування ним (121500 грн), пункт 1.4.2 Генерального кредитного договору є несправедливим, містить істотний дисбаланс обов`язків на шкоду споживача, суперечить закону, а тому є нікчемним. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сум 7000 грн, то договір про надання правничої допомоги адвокатом позивачем не додано, перелік послуг наданих адвокатом та витрачений час, вартість, акт приймання наданих послуг з правничої допомоги, яку надавала адвокат Ушакевич М.П. також не надано, тобто надання послуг з правничої допомоги у сумі 7000 грн адвокатом Ушакевич М.П. не доведено належними та допустимими доказами. Долучені докази про надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням не є належними доказами, оскільки матеріалами справи доведено, що послуги надано саме адвокатом Ушакевич М.П., до укладання договору позивача з адвокатським об`єднанням.

25.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Порошиної Н.Г. надійшли пояснення в яких додатково до доводів, викладених у відзиві на позов, зауважено, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки кредитодавець АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги ТОВ «Оптіма Факторинг», яке не має ліцензії та не перебуває в реєстрі фінансових установ, а тому з огляду на вимоги ст. 12, 18 Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1079,1081,1082, 216 ЦК Країни такий правочин не створює правових наслідків, тобто позивач також не набув права вимоги до ОСОБА_1 АТ « Ідея Банк» не позбавлений банківської ліцензії, не перебуває у стані ліквідації, уклав договір факторингу з Товариством, яке не внесено до реєстру фінансових установ, не може бути фактором, а тому такий договір не створює правових наслідків, відтак, позивач також не набув права вимоги до ОСОБА_1 . Також ОСОБА_1 не повідомлено про відступлення вимог, таких доказів матеріали справи не містять. За таких обставин, у ОСОБА_1 не виникло зобов`язання перед позивачем. Крім того, відступатися може тільки дійсна вимога, але це спростовується матеріалами справи. Споживачу встановлено щомісячну плату за обслуговування кредиту, що міститься у паспорті споживчого кредиту і графіку щомісячних платежів, включена до вимоги банку, переданою за договорами факторингу та пред`явленою позивачем, але таку супутню послугу банк має надавати безоплатно, а тому вимога передана за договором факторингу у визначеному розмірі не є дійсною. Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Від позивача заяви по суті справи, окрім позовної заяви, не надходило.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Порошиної Н.Г. надійшла заява в якій ще раз зазначено, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування заборгованості у сумі 305 139,18 грн, зазначивши лише загальні цифри: заборгованість за основним боргом 119885,73 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 62275,08 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 122978,37 грн, включивши плату за обслуговування кредиту, яке має надаватися безоплатно. На підтвердження нібито виданого кредиту у розмірі 121510 грн до позову додано два ордера-розпорядження від 03.02.2020, згідно з якими фактично перераховано ОСОБА_1 90517,39 грн (ордер № 1) та перераховано за договором страхування 13 577,61 грн (ордер № 2), тобто 104 095 грн, що суперечить позиції позивача, який вважає, що ОСОБА_1 видано кредит на суму 121510 грн. За таких обставин та з урахуванням доводів, викладених у відзиві, просить залишити позов без задоволення.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В резолютивній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника.

26.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Порошиної Н.Г. надійшла заява в якій вона просить розглядати справу за відсутності відповідача та її представника, відмовити у задоволенні позову.

Врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

03.02.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Р20.00300.006290287. Відповідно до умов договору кредиту та страхування № Р20.00300.006290287 банк надає позичальнику кредит в сумі 121510,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою, за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього договору. Дата повернення кредиту 03.02.2024. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок НОМЕР_1 , відкритий у Банку, відповідно до Графіку, викладеного в Додатку № 1 до даного Договору (п. 1.6 договору).

Згідно з п. 1.3 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту.

Відповідно до п. 1.5 договору, під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБОФО - https:/ideabank.ua/uk/about/public-contracts), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід?ємною частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку.

Відповідно до п. 1.7 договору, Банк надає кредит Позичальнику шляхом переказу коштів за наступними реквізитами:

ЄДРПОУ - 35591059; Рахунок - UA6202000; Сума - 52031 грн; ЄДРПОУ - 09807750, Рахунок - UA0000105; Сума - 38375 грн; ЄДРПОУ - 19390819, Рахунок - UА0592441; Сума - 6786 грн; ЄДРПОУ отримувача - 19390819. Рахунок отримувача - UA0592441; Сума кредиту - 10629 грн.

При цьому з аналізу доданої до позовної заяви виписки за рахунком (а.с. 11-13) вбачається, що суми переказів та номери рахунків співпадають з тими, що вказані в п. 1.7 договору.

Зарахування залишку коштів після виконання п. 1.7.1 на рахунок НОМЕР_2 Позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 13577.61 гривні згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору.

Змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на маржу Банку в розмірі 5.5% (п. 1.8 договору).

Пунктом 3 договору сторони визначили, що нанесенням власноручного підпису під цим Договором, Позичальник: підтверджує своє місце праці «Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області» та розмір середньомісячного доходу 19473.00 грн; погоджується з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід?ємними складовими цього Договору та зобов?язується виконувати їх умови; акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті банку https//deabank ua/uk/about/public-contracts; підтверджує, що в день укладення цього Договору у відділенні Банку або Кредитного посередника, за його вибором йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Додатком 1 до договору кредиту та страхування № Р20.00300.006290287 від 03.02.2020 є Паспорт споживчого кредиту, пунктом 5 якого визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення.

Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 121510,00 грн в строки визначені умовами договору, та в порядку, що був визначений договором.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв`язку з неповерненням отриманих коштів за договором кредиту, та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором № Р20.00300.006290287 від 03.02.2020, станом на 19.12.2023 становить 305139,18 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 119885,73 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 62275,08 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 122978,37 грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та TОB «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р20.00300.006290287 від 03.02.2020.

Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно до договору факторингу перейшло право за договором № Р20.00300.006290287 від 03.02.2020.

Посилання представника відповідача на те, що АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги ТОВ «Оптіма Факторинг», яке не має ліцензії та не перебуває в реєстрі фінансових установ судом до уваги не приймаються, оскільки станом на час укладення відповідних договорів факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» не було виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку із анулюванням ліцензій на вид діяльності з надання фінансових послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за якими є відповідач.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою - розрахунком заборгованості.

Відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

В той же час Суд зазначає, що характер правовідносин, що склалися між сторонами, а також викладені позивачем у процесуальних документах обставини, пояснення представника відповідача, свідчать, що такі докази мали б бути наявні у відповідача, адже відповідач може отримати виписку по своєму рахунку та спростувати обставини, на які посилається позивач.

Відповідно до пункту 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, окрім інших, змагальність сторін.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням встановленого, суд вважає, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням.

Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування відсотків, відповідачем не надано, контррозрахунку не наведено. Суд перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості з урахуванням відомостей, що містяться у виписці по рахунку, погоджується з розміром заборгованості за основним боргом та відсотками.

Разом із тим, позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 122978,37 грн не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час виникнення правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.202 у справі № 461/2857/20.

Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженої Постановою НБУ № 49 від 08.06.2017 року (в редакції станом на час виникнення правовідносин), банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)».

Так, згідно із п. 1.5. кредитного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором, та договором комплексного обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «платежі за додаткові та супутні послуги» (а.с. 6).

Додатком № 1 до кредитного договору (Паспорт споживчого кредиту), який є невід`ємною частиною договору, визначено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% середньомісячно від початкової суми кредиту.

Пунктом 5 цього Додатку визначено графік щомісячних платежів за «плата за обслуговування кредитної заборгованості» (а.с. 6).

Однак, кредитний договір та Додаток № 1 (Паспорт споживчого кредиту) не містять детального опису за які саме дії чи витрати банк встановив оплату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 122978,18 грн, що перевищує розмір самого кредиту.

Таким чином, положення кредитного договору щодо оплати за обслуговування кредитної заборгованості згідно із ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечіткими, а відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими й не підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Р20.00300.006290287 від 03.02.2020 у розмірі 182 160,81 грн, яка складається з 119885,73 грн - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 62275,08 грн - заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками. У задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 122978,37 грн слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 1 та 2 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Сторона відповідача заперечувала щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн позивач надав копії таких документів: договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Профт Капітал» та АО «Правовий Курс»; додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, де сторони дійшли згоди про розмір фіксованої винагороди у розмірі 7000,00 грн за проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовлення проекту позовної заяви для направлення до суду, згідно реєстру боржників (1 позовної заяви); Акту № 1 прийому передачі Реєстру боржників від 01.07.2024 за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, де у п. 25 зазначений боржник ОСОБА_1 ; Акту № 1 прийому передачі наданої правової допомоги, зокрема, з підготовки та подання позовної заяви до ОСОБА_2 до суду вартістю 7000,00 грн; наказу № 02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу до АО «Правовий Курс» адвоката Ушакевич М.П.; платіжної інструкції від 05.09.2024 № 918 про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь АО «Правовий курс» 182000,00 грн (а.с.39-47).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 №910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20.

Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені частково, то і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1808,58 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» () заборгованість за кредитним договором № Р.20.00300.006290287 від 03.02.2020 в розмірі 182 160,81 грн, яка складається з 119885,73 грн - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 62275,08 грн - заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 1808,58 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

У задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 122978,37 грн - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», , адреса: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова 8;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 26.03.2025.

Суддя І.В. Павленко