Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , МІНІСТЕРСТВА ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-8), який в подальшому уточнив (т.с.1 а.с. 90-96) та в якому просив визнати недійсним договір про передачу прав власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в частині передачі права власності ОСОБА_5 на знак для товарів та послуг «трифузол», свідоцтвом № НОМЕР_1 за № НОМЕР_1 від 10.10.2013 року на користь інших співвласників, а також судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 10.10.2013 року було зареєстровано знак для товарів та послуг «трифузол» та видано ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідоцтво № 176997 на знак для товарів та послуг «трифузол». 25.06.2018 року були внесені зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва № НОМЕР_1 , а саме про передачу прав власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на ТМ «трифузол» на користь інших співвласників, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Як згодом дізнався позивач, передача права власності відбулась на підставі рішення від 08.06.2018 року, заявки від 06.04.2018 року та договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року. Вказуючи, що не мав наміру відчуження свого права, не підписував відповідної заяви та не укладав договору від 04.04.2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І.(т.с. 1 а.с. 28). Ухвалою суду першої інстанції від 13.01.2022 року (т.с. 1 а.с. 29-30) відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про скасування рішення Міністерства економіки України в частині внесення відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг відомостей про передачу права власності ОСОБА_5 на знак для товарів та послуг «трифузол» та зобов?язання Міністерства економіки України привести в первісний стан відомості в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про право власності на знак для товарів та послуг «трифузол» відносно права власності ОСОБА_5 . Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 35-36)провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 107-108)витребувано від П?ятої Запорізької державної нотаріальної контори відомості щодо реєстрації спадкової справи після смерті ОСОБА_8 . Згідно повідомлення спадкова справа після померлого ОСОБА_8 не заводилась (т.с. 1 а.с. 113). 18.10.2022 року до суду першої інстанції надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру (т.с. 1 а.с. 123-124).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 125-126) витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 . На виконання вказаної ухвали приватним нотаріусом була надана копія спадкової справи після померлого ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 132-171).

Ухвалою суду першої інстанції від 26 січня 2023 року (т.с. 1 а.с. 185-188) в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено спадкоємця ОСОБА_8 - ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 29-30) від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року. На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» надійшли пояснення щодо неможливості надання договору, адже такий договір їм не передавався (т.с. 2 а.с. 33-45).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 56-57) від Міністерства економіки України витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року. На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції Міністерством економіки України надано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року (т.с. 2 а.с. 59-64).

Ухвалою суду першої інстанції від 31 січня 2024 року (т.с. 2 а.с. 72-75) призначено у справі почеркознавчу експертизу підпису в договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, провадження у цій справі зупинено.

08.07.2024 року до суду першої інстанції надійшов висновок експерта № 591-24 від 11.06.2024 року (т.с. 2 а.с. 103-116), за змістом якого: «…Підпис від імені ОСОБА_5 у графі «Перша сторінка» договору поруки про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису...».

Ухвалою суду першої інстанції від 10 вересня 2024 року (т.с. 2 а.с. 128-129) поновлено провадження у справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2024 року (т.с.2 а.с.163-168) позовні вимоги ОСОБА_5 у цій справі задоволено частково.

Визнано недійсним договір про передачу права власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, в частині передачі права власності ОСОБА_5 на знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (свідоцтво на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 від 10.10.2013 року) на користь інших співвласників.

В частині позовних вимог до МІНІСТЕРСТВА ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 1846,00 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2024 року (т.с. 2 а.с.196-198) заяву представника позивача адвоката Кошман О.П. про ухвалення додаткового рішення по цій справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на проведення експертизи в сумі 18174,72 грн.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеними рішенням та додатковим рішенням погодились, останні в аеляційному прорядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач та треті особи у своїх апеляційних скаргах просили:

-відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 202-209) - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити,

- третя особа ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 231-234) - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити,

- третя особа ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 237-240) - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В автоматизованому порядку 11.12.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 212).

Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у цій справі відкрито (т.с.2 а.с.213, т.с.3 а.с.27,29), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 214, т.с.3 28,30), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів апеляційного суду (10) взагалі, відпустки судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка т.с. 3 а.с. 96).

Відповідач МІНІСТЕРСТВО ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ (т.с. 3 а.с. 75-95) та позивач ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 (т.с. 3 а.с. 101-119) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначені апеляційні скарги відповідача та третіх осіб у цій справі.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивача ОСОБА_5 , третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку ст. 128 ЦПК України через Офіційний веб-сайт Судової влади України (т.с. 3 а.с. 70-71) та сторони додатково через своїх представників, що узгоджується із вимгами ст. 130 ч. 3 ЦПК України, (т.с.3 а.с. 45-46, 70-74) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників сторін - адвокатів: Никоненка О.О. (відповідача Парченка В.В. - т.с. 2 а.с. 207-207 зворот, 124) та ОСОБА_9 (позивача ОСОБА_5 т.с. 3 а.с.123), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представників сторін - адвокатів: Никоненка О.О. (відповідача Парченка В.В. - т.с. 2 а.с. 207-207 зворот, 124) та Кошман О.П. (позивача ОСОБА_5 т.с. 3 а.с. 123).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення учасників цієї справи, які з`явились, та зокрема:

- представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Никоненка О.О., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначв, що йому та його довірителю не було відомо про наявність вищезазначеного додаткового рішення у цій справі, у зв`язку із чим, вони його і не оскаржували в апеляційному порядку у своїй апеляційній скарзі, але вони із додатковим рішенням також не згодні,

- представника позивача ОСОБА_5 адвоката Кошман О.П., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що сторона позивача ОСОБА_5 не вважала за доцільне на свій розсуд в суді першої інстанції у цій справі залучасти до участиі у цій справі в якості відповідачів всіх 6 (шістьох) співвласників права власності на знак для товарів та послуг «трифузол», свідоцтво № НОМЕР_1 від 10.10.2023 року та всіх сторін вищезазначеного договору про передачу прав власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, який позивач просив визнати недійсним в частині себе;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цій справі підлягають задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яка є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

10.10.2013 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 на знак трифузол (trifusol), власниками якого зазначені ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

04.04.2018 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з іншої укладено договір за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 передали ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 .

06.04.2018 року від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшла заява про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак, до якої було додано екземпляр договору.

Рішенням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.06.2018 року розглянуто заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, відповідно до яких право власності на знак за свідоцтвом № НОМЕР_2 передається співвласникам ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта № 591-24 від 11.06.2024 року підпис від імені ОСОБА_5 у договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису.

Оцінивши докази у їх сукупності в ракурсі підстав звернення з позовом та заперечень відповідача, при вирішенні спору суд першої інстанції виходив з такого.

Статтею 422 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно із ст. 427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі.

Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

На переконання суду, висновком експерта підтверджено, що договір від 04.04.2018 року ОСОБА_5 не підписувався.

Твердження представника відповідача про те, що договір виготовлявся в трьох екземплярах, а підроблений підпис від імені ОСОБА_5 міститься лише в одному з них, суд першої інстанції оцінив критично, адже усі екземпляри договору мають бути аналогічними та підписаними сторонами.

Крім того, жодних доказів того, що два інших екземпляра договору підписав особисто ОСОБА_5 , суду першої інстанції не було надано.

Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов висновку, що у ОСОБА_5 , як у співвласника знаку на товари і послуги, не було волевиявлення розпоряджатися своїм правом, тож договір про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року є недійсним з передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав.

Щодо тверджень представника ОСОБА_1 про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки він мав бути заявлений до всіх трьох набувачів права власності на знак для товарів, що, на думку представника, є підставою для відмови у позові, то суд першої інстанції вважав, що це не є підставою для відмови у позові, адже ОСОБА_1 є одним з набувачів права власності за договором від 04.04.2018 року, тож є належним відповідачем у справі, інші ж співвласники або спадкоємці були залучені судом в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

При цьому суд першої інстанції враховував, що позивач самостійно визначає коло відповідачів у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції вбачав підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог до ОСОБА_1 .

Водночас, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вимог до Міністерства економіки України, адже позивачем по суті будь-яких вимог безпосередньо до Міністерства економіки України не заявлено, Міністерство економіки України не є стороною за договором від 04.04.2018 року, а порушень прав позивача рішеннями, діями або бездіяльністю цього відповідача не вбачається.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

В силу вимог ст. 89 ч. 2 ЦПК України жодні докази не мали для суду першої інстанції у цій справі заздалегідь встановленої сили, у тому числі будь-який висновок будь-якої експертизи, у цій справі це висновок вищезазначеної судової почеркознавчої експертизи.

Оскільки, суд першої інстанції мав оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо (висновок експертизи; докази та покази саме як відповідачів у тому числі інших осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (помер- правонаступник - ОСОБА_4 та зокрема в якості свідків з попередженням про відповідну кримінальну відповідальність щодо обставин укладення та подпісання вищезазначеного оспрорюваного договору позивачем ОСОБА_5 , тощо), а також достатність та взаємний зв`язок всіх доказів у цій справі у їх сукупності.

Однак, саме через незалучення позивачем до участі у цій справі в якості відповідачів всіх співвласників права власності на знак для товарів та послуг «трифузол», свідоцтво № НОМЕР_1 від 10.10.2023 року (6 осіб), та зокрема: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (помер, правонаступник - ОСОБА_4 , які одночасно також були сторонами вищезазначеного оспорюваного договору про передачу прав власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, який позивач просив визнати недійсним лише в частині себе, то суд першої інстанції взагалі мав відмовити в задоволенні позову позивача у цій справі саме через незалучення у цій справі всіх належних відповідачів (співвідповідачів).

Так як суд першої інстанції дійсно не мав права в силу вимог ст. 51 ЦПК України за власною ініціативою без клопотання позивача ОСОБА_5 залучати вищезазначених інших 4-х осіб в якості відповідачів (співвідповідачів) у цій справі.

Апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України переглядає справу в апеляційному порядку в межах позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду у суді першої інстанції у цій справі. Поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, у цій справі є також залучення на стадії апеляційного перегляду цієї справи в якості відповідачів (співвідповідачів) вищезазначених інших осіб, а саме: 1) ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 77 - спадкоємець ОСОБА_10 -спадкова справа, копія т.с. 1 а.с. 132-171), 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_6 , 4) ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд, як загальний суд, має враховувати також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, апеляційним судом встановлено, що у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Також, у пунктах 61, 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) зазначено, що в якості відповідачів мають залучатись усі сторони правочину.

При цьому, апеляційним судом у цій спраіві встановлено, що:

1. власниками (співвласниками) права власності на знак для товарів і послуг трифузол (trifusol) (свідоцтво № 176997 від 10.10.2013 року в Державному реєстрі свідоцтв України, копія т.с. 1 а.с. 13-17) є 6 (шість) осіб:

- ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 77 - спадкоємець ОСОБА_10 (спадкова справа, копія т.с. 1 а.с. 132-171) третя особа у цій справі (ухвала суду першої інстанції від 26.01.2023 року т.с. 1 а.с. 185-188),

- ОСОБА_3 (третя особа у цій справі),

- ОСОБА_1 (відповідач у цій справі),

- ОСОБА_6 (третя особа у цій справі),

- ОСОБА_7 (третя особа у цій справі),

- ОСОБА_5 (позивач у цій справі);

2. сторонами у вищезазначеному оспорюваному договорі від 04.04.2018 року (копія т.с. 1 а.с.22 -24) про передачу права власності на знак для товарів та послуг «трифузол», свідоцтво № НОМЕР_1 за № НОМЕР_1 від 10.10.2013 року на користь інших співвласників, який позивач ОСОБА_5 просить визнати недійсним в частині себе, також є ці 6 (шість) осіб:

- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - з однієї сторонни,

- ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 - з іншої сторони,

Однак, позивач ОСОБА_5 позовних вимог до інших вищезазначених 4-х співвласників права власності на товарний знак ( ОСОБА_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 77 - спадкоємець ОСОБА_10 - спадкова справа, копія т.с. 1 а.с. 132-171), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), які одночасно також є сторонами вищезазначеного оспорюваного договору, окрім ОСОБА_1 , та клопотання про залучення до участі у справі як відповідачів (співвідповідачів) у суді першої інстанції не заявляв, а тому, за таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду по суті позовних вимог ОСОБА_5 у цій справі та суд першої інстанції мав відмовити позивачу у цій справі внаслідок неналежного складу відповідачів (співвідповідачів).

Апелянти треті особи ОСОБА_3 (т.с.2 а.с. 231-235) та ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 236-241) у своїх апеляційних скаргах у цій справі наполягали на тому, що оскаржуваним рішенням, не залучивши їх в якості чаме відповідачів (співвідповідачів) у цій справі, позивач ОСОБА_5 та суд першої інстанції, відповідно, позбавили їх прав у цій справі саме як відповідачів та «…щонайменше частини права власності на знак для товарів та послуг «Трифузол» та частини доходів від використання об`єкта інтелектуальної власності…».

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків інших осіб, які не залучені до участі у справі в якості відповідачів, вони не можуть бути розглянуті судом по суті, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Таким чином, оскільки апеляційним судом встановлено, що предмет позову позивача ОСОБА_5 у цій справі стосується у тому числі інших осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та правонаступником прав та обов`язків останнього, у тому числі на вищезазначений знак для товарів та послуг «Трифузол» в порядку спадкування є ОСОБА_4 , спадкова справа, копія т.с. 1 а.с. 132-171), то незалучення останніх в якості відповідачів (співвідповідачів) у цій справі судом першої інстанції за відсутності відповідного клопотання позивача про це та права суду першої інстанції зробити це за власною ініціативою в силу вимог ЦПК України і ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, яке зачіпає їх права та інтереси, є процесуальною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30 жовтня 2024 року у цій справі з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення у вигляді постанови про відмову у задовленні позову позивача у цій справі без дослідження правильності та аргументованості по суті його позовних вимог.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі

Апеляційним судом встановлено, що 04.11.2024 року представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 через «Електронний суд» подала суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення (т.с. 2 а.с. 172- 186), в якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_5 18174,72 грн. на відшкодування судових витрат, повязаних із розглядом справи, а саме витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Встановлено, що суд першої інстанції, ухвалючи вищезазначене додаткове рішення в порядку задоволення вищезазначеної заяви сторони сторони, керувався ст. 270 ЦПК України та виходив із такого. Ст. 133 ЦПК України витрати пов`язані із проведенням експертизи віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи… на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта,…має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на проведення експертизи в матеріалах справи наявний рахунок експертної установи на оплату вартості експертного дослідження на суму 18174,72 гривні, а також платіжна інструкція щодо оплати вказаної суми від 20.05.2024 року.

При цьому, апеляційним судом встановлено, шо у змісті самого вищезазначеного додаткового рішення у цій справі (т.с. 2 а.с. 196) суд першої інстанції прямо зазначав, що він розглядав вищезазначену заяву сторони позивача про ухвалення додаткового рішення без виклику учасників цієї справи, та зокрема апелянтів - відповідача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з підстав відсутності необхідності в силу вимог ст. 270 ч. 4 ЦПК України.

Проте, в силу вимог ст. 270 ч. 3 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку що й судове рішення у цій справі (ухвала суду першої інстанції від 10.02.2022 року про відкриття провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження - т.с. 1 а.с. 35-36), тобто у цій справі це мало бути у судовому засіданні з повідомленням учасників цієї справи та зокрема відповідача ОСОБА_1 .

Оскільки, при цьому апеляційним судом, встановлено, що:

- вищезазначене додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі є похідним від оскаржуваного рішення суду першої інстанції та цим додатковим рішенням було вирішено виключно питання про розподіл судових витрат позивача на проведення судової почеркознавчої експертизи, яке мало бути вирішено судом першої інстанції ще оскаржуваним рішенням в силу вимог ст. 264 ч. 1 п. 6 ЦПК України;

- відповідач ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 не оскаржував в апеляційному порядку вищезазначеного додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі, лише рішення суду першої інстанції у цій справі;

- проте, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України),

- в силу вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення (ч. 1)…в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3),

- враховуючи, що апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції у цій справі мало ухвалюватись у цій справі за правилами загального позовного провадження, то й додаткове рішення у цій справі також мало ухвалюватись судом першої інстанції на виконання вимог ст. 20 ч. 3 ЦПК України також за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників цієї справи;

- в силу вимог ст. 270 ч. 4 ЦПК України лише неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в якому розглядалось питання про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджало розгляду вищезазначеної заяви представника позивача про його ухвалення;

- однак, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції взагалі не повідомляв учасників цієї справи, та зокрема апелянтів, у тому числі відповідача ОСОБА_1 про судове засідання 27.11.2024, в якому він й ухвалив вищезазначене додаткове рішення від 27.11.2024 року т.с. 2 а.с.196-198),

- а тому додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі, яке є похідним від оскаржуваного рішення суду першої інстанції, також підлягає скасуванню апеляційним судом у цій справі на підставі ст. ст. 367 ч. 4, 376 ч. 3 п. 7 ЦПК України (обов`язкова підстава для скасування додаткового рішення).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; у задовленні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , МІНІСТЕРСТВА ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України, в разі задоволення апеляційних скарг відповідача та третіх осіб і відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах: -- позивач ОСОБА_5 не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій; - з позивача ОСОБА_5 на користь апелянта відповідача ОСОБА_1 , апелянта третю особу ОСОБА_3 та апелянта третю особу ОСОБА_4 слід стягнути понесені ними документально підтверджені (т.с. 2 а.с. 209, т.с. 3 а.с. 24-25) судові витрати у вигляді судового збору за їх апеляційні скарги на кожного окремо по 1362,00 грн.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасниками цієї справи, що ОСОБА_5 не позбавлений права у подальшому окремо від цієї справи подавати вищезазначений позов до суду повторно, але із залученням всіх належних відповідачів (співвідповідачів).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , МІНІСТЕРСТВА ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати у вигляді судового збору за апеляційні скарги на кожного окремо по 1362,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 25.03.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.