Справа № 212/848/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулась представник позивача Дідиченко Д. Г. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 26.02.2025, а потім на 19.03.2025.

В усі судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача разом з позовом подала клопотання, де просила проводити розгляд справи за відсутності позивача, просила задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду не заперечувала.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1321-8552 від 26.12.2023 року у розмірі 59 205,00 грн станом на 17.12.2024 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 26.12.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1321-8552, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн, на строк до 24.01.2024 (базовий період - 30 днів), стандартна процентна ставка 2,50 % в день. Датою надання/видачі кредиту є 26.12.2023 ( п. 4.2. Договору). Відповідно до п. 4.6. Договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Також Додатковою угодою № 1 від 16.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії кредитодавець та позичальник домовились про надання коштів у кредит у сумі 2 000,00 грн. Внаслідок неналежного виконання умов вказаних договорів у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка станом на 17.12.2024 року складає 59 205,00 грн, з яких: 11 970,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 47 235,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористалася.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що 26.12.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1321-8552 (а.с. 11-18).

Згідно з умовами Кредитного договору кредитодавець зобов`язався відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором (п. 2.2. Кредитного договору). Загальний розмір кредиту становить 10 000,00 грн, дата видачі кредиту 26.12.2023 року (п. 4.1., 4.2. Кредитного договору). Базовий період, в останні дні якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, складає 30 днів (п. 4.8. Кредитного договору). У відповідності до п. 4.10. Кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту за стандартною процентною ставкою 2,50 % за кожен день користування кредитом. Строк кредитування становить 300 днів, з кінцевою датою повернення кредиту 20.12.2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 4.12. Кредитного договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 85 000,00 грн, та включає в себе суму кредиту та проценти за користування. (п. 4.14. Кредитного договору).

До договору про відкриття кредитної лінії № 1321-8552 від 26.12.2023 року, позивачем долучено Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджені Наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 90-П від 14.12.2023 року ( а.с. 19-26), Паспорт споживчого кредиту (а.с. 26 зворот 28) та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки ( а.с. 28 зворот - 29).

Додатковою угодою № 1 від 16.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових грошових коштів у кредит в розмірі 2 000,00 грн (а.с. 38 зворот -40).

Отже, суд має відповісти на питання: чи виникли між позивачем та відповідачем відносини кредитування? Якщо були, то з якого часу і на яких умовах; який розмір заборгованості?

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагувала на позов та не визнала обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини жодного належного та допустимого доказу не надав. Ні Довідка про перерахування суми кредиту (а.с. 41), ні Довідка АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 30-37) не підтверджують обставини перерахування відповідачці кредитних коштів. У Довідці АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay відсутнє посилання на платника, отримувача коштів, не зазначено реквізити рахунків та/або банківських карт з повними номерами, не зазначено призначення платежів. Водночас у п. 4.6. Договору про відкриття кредитної лінії зазначено, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу; кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця. Картки, на які здійснювалося перерахування коштів відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 30-37) неможливо ідентифікувати, оскільки зазначена лише частина номеру карток (10 цифр з 16 необхідних).

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а. с. 42-44), є аналітичним документом позивача, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідачки будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код 38548598, юридична адреса: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, офіс 407;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець