Провадження № 2/185/1845/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 березня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., представника позивача адвоката Галкіна В.Л., представника відповідача Мойсєєнко Г.В. розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 189157.92 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив наступне. 16.02.2023р. позивача було прийнято на роботу до виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» машиністом підземних установок. 18.05.2024р. на адресу ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було направлено нотаріально засвідчену заяву про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, тобто з підстав, коли роботодавець не має права відмовити у звільненні. Вказану заяву згідно поштового повідомлення посадовими особами відповідача було отримано 24.05.2024р., тобто з цієї дати у роботодавця виник обов`язок звільнити працівника, здійснити з ним повний розрахунок та видати копію наказу про звільнення. До початку червня позивач не отримав від відповідача жодної інформації про його звільнення. Відповідач листами від 08.08.2024 та від 13.08.2024, повідомив позивача, що останній нібито здійснює прогули, вимагав надати письмові пояснення причин прогулів, попереджав про звільнення за прогули. В зв`язку з тим, що в діях відповідача вбачалися ознаки порушення трудового законодавства, яке полягало у незаконній відмові у звільненні з роботи та затримка розрахунку при звільнення, до Південно-Східного міжрегіонального управління держпарці було направлено скаргу, в якій представник позивача просив ініціювати перевірку порушень трудового законодавства ПРАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за вказаними вище фактами, притягнути винних осіб до відповідальності та посприяти у поновленні порушених трудових прав ОСОБА_1 . На вказану скаргу управління Держпраці листом від 19.09.2024 повідомило, що з метою розгляду скарги на електронну адресу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було направлено запит про надання інформації з питань, викладених у скарзі. У відповідь на запит ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» повідомлено, що 24.05.2024 засобами поштового зв`язку отримали заяву ОСОБА_1 з проханням звільнити у зв`язку з виходом на пенсію. У заяві не було зазначено дату звільнення. З`ясувати бажану дату звільнення роботодавець не мав можливості оскільки номер телефону, який був зазначений у заяві не обслуговується. ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» видано наказ від 24.05.2024 № 105/11 про звільнення за ст.38 КЗпП України в зв`язку із виходом на пенсію. Також у цьому листі зазначено, що відповідач повідомив Держпраці, що ОСОБА_1 в день звільнення не працював, ст.116 КЗпП України, щодо виплати йому всіх сум, що належать від підприємства при звільненні, а саме у день звільнення не застосовується. Копія наказу про звільнення та повідомлення про нараховані для виплати суми при звільненні були направленні ОСОБА_1 24.05.2024. Запис у трудову книжку про звільнення ОСОБА_1 зроблено не було. 29.04.2024 трудову книжку було видано на руки ОСОБА_1 на підставі заяви для надання до Пенсійного Фонду України. На момент звільнення трудову книжку ОСОБА_1 до ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» не надано. При цьому жодних доказів щодо направлення позивачу копії наказу про його звільнення 24.05.2024 надано не було. Більш того, з листів відповідача від 08.08.2024 та від 13.08.2024 вбачається, що відповідач вводив в оману Держпраці, коли повідомляв, що направляв копію наказу про звільнення позивачу 24.05.2024, а тому останній повинен був звернутися з заявою про виплату належних йому сум, бо жодного логічного пояснення природи вказаних листів від 08.08.2024 та від 13.08.2024, якщо позивач фактично вже був повідомлений про його звільнення (як зазначає відповідач), надати неможливо. Копія наказу про звільнення не була надана навіть на адвокатський запит від 10.06.2024р. Інформаціє про рух коштів підтверджується, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 12.09.2024 після подання скарги до Держпраці. Тобто періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 24.05.2024 по 12.09.2024, що складає 112 днів. Крім того, після отримання відповіді з Держпраці на адвокатський запит позивач 25.09.2024 звернувся до відповідача, щоб останній здійснив йому запис про звільнення до трудової книжки. В результаті чого до трудової книжки позивача було внесено запис про його звільнення не з 24.05.2024, а з 24.08.2024, однак зазначено наказ про звільнення №105/11 від 24.08.2024р. В той же час з Реєстру застрахованих осіб вбачається, що позивача було звільнено з 24.05.2024 на підставі наказу № 115/9 від 07.06.2024р. позивач вважає, що вбачається недобросовісна поведінка відповідача у питанні звільнення відповідача та виплати належних йому коштів, які відповідач був зобов`язаний здійснити саме 24.05.2024р., однак не зробив цього і вперше повідомив про звільнення позивача лише надаючи відповідь на запит органу Держпраці. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за 112 днів затримки повного розрахунку при звільненні.

Відповідач звернувся до суду з письмовим відзивом на позов у якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЯ» про стягнення заробітної плати. Зазначає, що 24.05.24р. поштою на адресу Відповідача надійшла заява ОСОБА_1 на звільнення за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП, така заява має бути подана працівником за два тижні до дати звільнення (винятком можуть бути поважні причини, і тоді звільнення може бути в будь-який термін, про який він просить). Зазначення дати звільнення в заяві про звільнення за власним бажанням має значення. В заяві ОСОБА_1 не зазначено бажаної дати звільнення. Дату, з якої починається відповідний термін, передбачений КЗпП, слід вказувати відповідно до ст. 241-1 КЗпП, в якій зазначено: - термін, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку (якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця); - термін, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня; - коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк (якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день).

24.05.24р. з ОСОБА_1 розірвано трудовий договір згідно п.8 ч.1 ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до наказу №105/11 від 24.05.2024р. Копія наказу про звільнення та повідомлення про нараховані для виплати суми при звільненні були направлені ОСОБА_1 у день звільнення 24.05.2024р. Запис до трудової книжки ОСОБА_1 в день звільнення не було зроблено, так як трудова книжка була видана йому на підставі особистої заяви для надання до Пенсійного Фонду України. Наказ від 07.06.2024р. №115/9 був виданий помилково та скасований підприємством. Наказ від 24.08.2024р. №105/11 не видавався, він наявний тільки в одному примірнику та датований 24.05.2024р. Листи-повідомлення від 08.08.2024р. №1090 та від 13.08.2024р. №1100 були направлені позивачу помилково. 23.09.2024 року ОСОБА_1 повернув трудову книжку на підприємство для внесення запису про звільнення, про що свідчить його підпис у особовій картці.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав обґрунтовуючи його обставинами викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав посилаючись на обставини викладені у письмовому відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 16.02.2023р. працював на виробничому структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» машиністом підземних установок.

18.05.2024р. позивач направив на адресу ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нотаріально засвідчену заяву про звільнення за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. Вказану заяву згідно поштового повідомлення посадовими особами відповідача було отримано 24.05.2024р., тобто з цієї дати у роботодавця виник обов`язок звільнити працівника, здійснити з ним повний розрахунок та видати копію наказу про звільнення.

ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» видано наказ від 24.05.2024 № 105/11 про звільнення за ст.38 КЗпП України в зв`язку із виходом на пенсію.

29.04.2024 трудову книжку було видано на руки ОСОБА_1 на підставі заяви для надання до Пенсійного Фонду України. На момент звільнення трудову книжку ОСОБА_1 до ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» не надано.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Аналогічне положення закріплено у ч. 5 ст. 97 КЗпП України. 23. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення . Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку , але не більш як за шість місяців. Отже передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Таким чином, при затримці розрахунку при звільненні роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок сум середнього заробітку.

Згідно довідки наданої суду відповідачем середньоденна заробітна плата позивача складає 1015.71 грн.

Кількість робочих днів за які слід стягнути середній заробіток складає 78 днів, а саме:

Травень 2024 5

Червень 2024 -20

Липень 2024 22

Серпень 2024 22

Вересень 9.

Розрахунок: 1015.71 х 78 = 79225.38 грн.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток в сумі 79225.38 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211.20 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розміні 79 225.38 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь держави судовий збір в сумі 1211.20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 24 березня 2025 року.

Суддя: В. О. Головін