Справа № 392/179/25
Провадження № 2/392/426/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 березня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області - суддя Назаренко К. П., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

21.01.2025 позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2025 позовну заяву залишено без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України. 10.02.2025 позивачем отримано копію ухвали від 27.01.2025 про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

20.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача про усунення недоліків, однак, насправді, недоліки так і не було усунуто.

В ухвалі від 27.01.2025 зазначалося, що всі адреси учасників процесу наведені у неналежній формі, яка встановлена підпунктом 2, п.36 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.09. Тож фактично невиконаною є вимога п. 2 ч. 1 ст. 175 ЦПК України щодо вказування у позовній заяві місцезнаходження або місця проживання (перебування) учасників справи.

Позивач відмовився надати відомості про місцезнаходження або місця проживання (перебування) учасників справи в належній формі, посилаючись на наступне.

«Позивач вважає, що суд допустив занадто розширене тлумачення ДСТУ 4163:2020 - адже Стандарт висуває вимоги саме до організаційно-розпорядчої документації (надалі - "ОР документація"), до якої позов не віднесено. Слід зазначити, що ДСТУ 4163:2020 не є нормативно-правовим актом з огляду на таке. У ст. 117 Конституції України визначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом. ДСТУ 2732:2004 Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять ОР документація - це підсистема управлінської документації, що забезпечує виконання організаційної та розпорядчої функцій управління. Управлінська документація зібрана в НК 010:2021 Класифікатор управлінської документації- і серед переліку - ні позовної заяви, ні клопотань до суду - не зазначено.

Вимоги до позовної заяви визначено статтею 175 ЦПК України.

Відповідно до постанови Верховного суду від 19 червня 2024 року справа № 205/10000/23 провадження № 61-4980св24:«Не можуть бути також і підставою для визнання неподаною і повернення позовної заяви, додатки до якої не завірені відповідно до Національного стандарту України ДСТУ 4163-2020 Державної уніфікованої системи документації/Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації/Вимог до оформлювання документів, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 01 вересня 2020 року № 144. У постанові від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) Велика Палата Верховного Суду в пункті 65 відхилила як необґрунтований аргумент третьої особи щодо неналежного (з порушенням пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 ДСТУ 4163-2003) засвідчення відповідачем і державним виконавцем документів, доданих до відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. При цьому, суд першої інстанції не врахував, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21 (провадження № 14-97цс22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Верховний Суд вважає, що повернення позовної заяви із зазначених судом підстав не відповідає принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушує сутність права позивача на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим. Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, унаслідок якого було порушене право заявника на судовий захист . Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху, як й інші судові рішення, має бути якісною, чіткою, зрозумілою стороні, якій запропоновано усунути недоліки позовної заяви (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 215/1484/20). Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03; від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russian Federation», заява № 59498/00; від 21 вересня 2006 року у справі «Nelyubin v. Russia», заява № 14502/04). ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зазначену статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду».

Суду важко зрозуміти, як вимога надати адреси учасників процесу у належній формі є перешкодою в доступі до правосуддя і який стосунок мають вказані рішення Європейського суду з прав людини до принципового бажання позивача не виконувати вимоги суду щодо дотримання стандартів вказування адрес. Позиція позивача, що нібито елементи місцезнаходження (місця проживання) учасників процесу можна вказувати у довільній хаотичній формі на розсуд заявника, не підтверджуються діючими нормативно-правовими актами. Так підпунктом 2, п.36 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.09 встановлено: «32. Поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні…

2) поштова адреса:

найменування вулиці (проспекту, бульвару, провулку тощо), номер будинку, квартири/офісу;

найменування населеного пункту, району, області (крім поштових переказів);

поштовий індекс;

країна призначення».

Також треба брати до уваги мету, з якою закон зобов`язує позивача наводити у позовній заяві місцезнаходження (місця проживання) учасників процесу. Ця мета полягає у інформуванні суду та інших учасників процесу, за якими поштовими адресами належить надсилати судові виклики і повідомлення, згідно цивільно-процесуального законодавства. І недотримання стандартів вказування поштових адрес може призвести до порушення прав учасників цивільного процесу на отримання інформації, внаслідок помилок в поштових реквізитах, допущених через нехтування іншими учасниками процесу обов`язку навести їх належним чином.

Врешті, порядок вказування адрес є загальновідомим фактом, і цей порядок легко з`ясувати через пошукові системи в мережі Інтернет, для прикладу, на сторінках Вікіпедії: https://uk.wikipedia.org/wiki/Поштова_адреса.

Навіть якщо позивач вважає, що жодного порядку наведення поштових адрес нормативно-правовими актами не встановлено, він мав би звернути увагу на ч. 3 ст. 182 ЦПК України, у якій вказано, що якщо кодексом не встановлено певного порядку подання та розгляду заяв, клопотань і заперечень, то такий порядок може встановлюватися судом. Тож мав би з повагою поставитися до ухвали від 25.02.2025, яка відповідний порядок встановлювала.

В заяві про усунення недоліків позивач повторно навів адреси учасників процесу у форматі, що діяв до 2009 року. Така позиція фактично межує з прямою неповагою до суду та Української Держави, що в умовах російської агресії є особливо неприпустимим. Зловмисне ігнорування вимог суду є очевидною підставою для повернення позовної заяви.

Суд дійшов висновку, що жоден з недоліків, які стали причиною залишення позовної заяви без руху, усунутий не був.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К. П. НАЗАРЕНКО