ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3036/25 Справа № 204/8037/24 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нагорної Олени Олександрівни на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року у складі судді Приваліхіної А.І. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Брайт Інвестмент», АТ КБ «Приватбанк», третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна (а.с. 2-7).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Брайт Інвестмент», АТ КБ «Приватбанк», третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту нерухомого майна (а.с. 128-131).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Нагорної О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 138-145).

Відповідач ТОВ «Брайт Інвестмент» через свого представника скористалось своїм правом та подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 170-175).

Третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) через свого представника скористалось своїм правом та подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін (а.с. 184-186).

Представник позивача адвокат Нагорна О.О. подала відповідь на відзив Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 200-201).

Представник позивача адвокат Нагорна О.О. подала відповідь на відзив ТОВ «Брайт Інвестмент» (а.с. 205-206).

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» через свого представника скористалось своїм правом та подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 211-216).

ТОВ «Брайт Інвестмент» через свого представника подало заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін (а.с. 221-223).

Представник позивача адвокат Нагорна О.О. подала додаткові пояснення до апеляційної скарги до апеляційної скарги щодо нових обставин (а.с. 257-258-б).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на таке.

Так, при постановленні оскарженої ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №80 від 31 січня 2024 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яровою Н.Г., належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом №80 від 31 січня 2024 року (а.с. 12) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №363934639 від 31 січня 2024 року (а.с. 19).

З відповіді начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К. (а.с. 23-25), вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: №22004132 з примусового виконання судового наказу №2н-1755 виданого 22 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 24 054,12 гривні, а також 120,27 гривень витрати по суті судового збору та 30 гривень за сплату послуг з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільної справи. Виконавче провадження 11 липня 2011 року було закінчено керуючись п. 10 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та направлено за належністю до іншого відділу ДВС; №39322185 з примусового виконання виконавчого листа №2-4367/2011 виданого 25 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 31 242,88 гривні. Виконавчий документ 14 серпня 2013 року було повернуто стягувачу керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника; №31386936 з примусового виконання судового наказу №2н-1755/09 виданого 14 жовтня 2009 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Приватбанк» борг у розмірі 24 174,39 гривні. Виконавчий документ 31 травня 2012 року було повернуто стягувачу керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника.

Інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав підтверджується, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 був накладений арешт (а.с. 13-14).

Вищевказане також підтверджується копіями інформаційних листів з виконавчого провадження №22004132 (а.с. 67-69), з виконавчого провадження №39322185 (а.с. 70-72), з виконавчого провадження №31386936 (а.с. 73-74).

У статті 447 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №234/18525/19 (провадження №61-10369св20) та від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21 (провадження №61-11689св21) вказано, що «в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі №904/51/19 (провадження №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №127/11276/20 (провадження №61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588св21), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено».

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчих провадженнях №22004132, №39322185, №31386936. В ході примусового виконання державними виконавцями винесені постанови про арешт майна боржника.

Встановивши, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчих провадженнях, в яких накладено оспорювані арешти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Такий висновок судів узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 1 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження №61-19066св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення до суду відсутні відкриті виконавчі провадження, колегія відхиляє, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» та цивільно процесуальним законом чітко визначено порядок зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження.

Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ Приватбанк та врегульовано майнові претензії ТОВ «Брайт Інвестмент», а також щодо невиконання на думку апелянта державною виконавчою службою вимог ЗУ Про виконавче провадження та Інструкції про проведення виконавчих дій №74/5 від 15.12.1999 року в редакціях чинних на момент повернення виконавчих документів не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції та є підставою для звернення апелянта до суду з даним питання в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 березня 2023 року по справі №202/1182/22 провадження №61-8190св22, прийшов до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим а тому не має підстав для зняття арешту

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та правові позиції викладені в постановах Верховного суду від 07.07.2021 року по справі №2-356/12, від 03.11.2021 року по справі №161/14034/20 та від 22.12.2021 року по справі №645/6694/15 не спростовують висновки суду щодо неналежного способу захисту ОСОБА_1 який є боржником. Крім того, право боржника на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення суду. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №127/2-1421/09, постанові Верховного суду від 29 березня 2023 року у справі №202/1182/22.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нагорної Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 12 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна