Справа № 646/4940/18
№ провадження 2/646/320/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Демченко І.М., за участю секретарів Соболь Ю.В., Разєнкової Т.О. та Кочитової Я.О., розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності на квартиру

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Липчанської С.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Євглевського В.О., представника третьої особи Дергунова А.А. адвоката Болдиря Ю.Б.,

У С Т А Н О В И В :

Первісний позов.

ОСОБА_1 27.07.2018 звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом його поділу в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.08.1994 вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.10.2017 шлюб між ними розірвано.

За час шлюбу подружжям набуто у власність рухоме та нерухома майно, а саме:

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м, ринковою вартістю згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 27.05.2018 1 750 750, 00 грн.;

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м, ринковою вартістю згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 27.05.2018 1 395 730, 00 грн.;

- автомобіль Nissan Murano, 2012 р.;

- автомобіль Toyota Avensis, 2002 р.;

- автомобіль Honda CR-V, 2010 р.;

- автомобіль ВАЗ-21154, 2007 р.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона разом з дитиною, народженою від шлюбу з відповідачем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення інтересів дитини, просить в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності на цю квартиру в цілому за нею, а за відповідачем на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Різницю у вартості квартир компенсувати відповідачеві шляхом визнання за ним права власності на автомобілі Nissan Murano, Toyota Avensis, ВАЗ. З метою дотримання засад рівності часток подружжя просить визнати за нею право власності на автомобіль Honda CR-V (а.с.1-5 т.3).

Рух справи.

10.05.2018 ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі № 646/2891/18, № провадження 2-з/646/6/2018, за заявою ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову до подання позову шляхом заборони ОСОБА_2 вживати будь-які дії з відчуження та перереєстрації автомобілю Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 .

27.07.2018 позов ОСОБА_1 надійшов в провадження судді Червонозаводського районного суду м.Харкова Єжова В.А. (а.с.95 т.3).

31.07.2018 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору (а.с.96 т.3).

10.08.2018 позивачем недоліки позовної заяви усунені, надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 8 810,00 грн. (а.с.99-100 т.3).

Ухвалою суду від 28.09.2018 провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання (а.с.101 т.3).

12.11.2018 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив (а.с.110-114 т.3).

16.12.2019 позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву та інформаційну довідку про орієнтовну вартість колісних транспортних засобів Nissan Murano та Honda CR-V (а.с.144-149, 155-164 т.3).

20.02.2020 представником відповідача до суду подано відзив на уточнену позовну заяву та звіт про незалежну оцінку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 168-205, 207 -211 т. 3).

13.03.2020 позивачем надано відповідь на відзив та звіти про оцінку квартири станом на 19.02.2020 (а.с.215-216, 226-227 т.3).

13.03.2020 ухвалою судді ОСОБА_4 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.237 т.3).

12.02.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру по АДРЕСА_3 . Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями їй присвоєно єдиний унікальний номер 646/945/21, провадження № 2/646/1086/2021, головуючим визначено суддю Благу І.С. (а.с.1-3, 34 т. 1).

15.02.2021 ухвалою судді Благої І.С. провадження у справі № 646/945/21 відкрито та її призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання (а.с.35-36 т.1).

30.03.2021 ухвалою судді Благої І.С. справу № 646/945/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру передано на розгляд судді Єжову В.А. для вирішення питання про її об`єднання зі справою № 646/4940/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя (а.с.71-72 т.1).

23.04.2021 ухвалою судді ОСОБА_4 справи об`єднано в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру справи 646/4940/18 (а.с.35 т. 2, а.с.74 т.1).

14.07.2021 у зв`язку з об`єднанням справ в одне провадження представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 подано уточнення позовних вимог та клопотання про призначення судової технічної експертизи документу (а.с.37-38,43-44 т.2). У ході судового розгляду клопотання про призначення експертизи не підтримано.

02.11.2021 на підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова за №02-13/124 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відрахуванням зі штату суду судді ОСОБА_4 у зв`язку з відставкою (а.с.243 т.3).

20.01.2022 на підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова за №02-13/14 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з наданням судді ОСОБА_5 відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, що потребує домашнього догляду з 13.12.2021 по 13.06.2021 (а.с.247 т.3).

16.02.2022 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у цій справі визначено суддю Власову Ю.Ю. (а.с.249 т.3).

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено на Ленінський районний суд м. Полтави.

На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м.Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду вищевказану судову справу.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65, з 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова.

19.12.2022 Ленінським районним судом м. Полтави судову справу повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

08.02.2023 на підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова за № 02-13/23 призначено повторний автоматизований розподіл вищевказаної судової справи (а.с.1-3 т. 4).

08.02.2023 за результатами повторного автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Демченко І.М. (а.с.4 т.4).

17.02.2023 ухвалою судді Демченко І.М. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на підставі ч. 12 ст. 33 ЦПК України зі стадії розгляду справи по суті (а.с.7 т.4).

08.06.2023 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Євглевського В.О. на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.55 т.4).

12.07.2023 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Липчанської С.О. про долучення до матеріалів справи ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.06.2023 у справі № 646/6399/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності (а.с.89-93 т.4).

12.07.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Липчанською С.О. долучена до матеріалів справи інформація Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області щодо зареєстрованих на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортних засобів у період з 01.01.1994 по 01.01.2018 (а.с.78-86 т.4).

03.06.2024 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Липчанської С.О. на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с. 168 т.4).

03.07.2024 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Липчанською С.О. подано клопотання про виключення з числа учасників справи третьої особи ОСОБА_3 (а.с.172-175 т.4).

Позиції сторін.

У відзиві на позовну заяву, який подано до суду 12.11.2018, відповідач вказав про часткове визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.110-114 т. 3).

ОСОБА_2 вказує, що за час шлюбу ними набуто спільне майно, а саме:

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м;

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м, ринковою вартістю згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 27.05.2018 1 395 730, 00 грн.;

- автомобіль Nissan Murano, 2012 р.;

- автомобіль Toyota Avensis, 2002 р.;

- автомобіль Honda CR-V, 2010 р.;

- автомобіль ВАЗ-21154, 2007 р., а також

- автомобіль Peugeot 307, 2004 р.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу позивач разом з їх сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у квартирі, розташованій по АДРЕСА_3 , однак вона не має матеріальної можливості утримувати таку велику квартиру внаслідок стрімкого збільшення вартості комунальних послуг, у зв`язку з чим він вимушений самостійно їх оплачувати, оскільки є її власником.

Крім того, не оспорюючи звіти про незалежну оцінку майна, вважає розумним та справедливим в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на квартиру, розташовану по АДРЕСА_3 , та на автомобіль Nissan Murano; за позивачкою право власності на квартиру по АДРЕСА_4 , Honda CR-V та Peugeot 307, а також також рухомі меблі та побутову техніку, які знаходяться у квартирі по АДРЕСА_3 .

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що загальна вартість квартир складає 3 146 480, 00 грн. та відповідно до висновків суб`єкта оціночної діяльності ПП «АС-ТЕРРА» станом на 02.12.2019 вартість автомобіля Nissan Murano складає 465 540, 00 грн., а вартість автомобіля Honda CR-V 345 000, 00 грн., тобто загальна вартість транспортних засобів становить 810 540, 00 грн. (405 270,00 грн. частка кожного з подружжя). За умови визнання права власності за нею на квартиру по АДРЕСА_3 відповідачеві має бути сплачена компенсація у розмірі 177 510, 00 грн. (різниця у вартості квартир, виходячи із рівності часток у загальній вартості), та у разі визнання за відповідачем права власності на автомобіль Nissan Murano компенсація на її користь має становити 60 270, 00 грн., яка може бути компенсована за рахунок автомобіля Honda CR-V. Остаточна компенсація, що вона має сплатити на користь відповідача, на її думку, має становити різницю між тією компенсацією, яку вона має сплатити на користь відповідача (177 510, 00 грн.) та тою компенсацією, яку вона отримати з разів залишення за відповідачем автомобіля Nissan Murano, що становить 117 240, 00 грн.

При вирішенні питання про поділ майна подружжя ОСОБА_1 просить врахувати інтереси неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , який зареєстрований та проживає разом з нею по АДРЕСА_3 , де для нього створені належні умови для проживання та навчання, є окрема кімната, натомість як квартира по АДРЕСА_4 непридатна для проживання через будівельні роботи.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру по АДРЕСА_3 зі сплатою на користь ОСОБА_2 компенсації різниці між вартістю його частки у нерухомому майні подружжя та фактичної вартості квартири у розмірі 177 510,00 грн., та автомобіль Honda CR-V; за відповідачем право власності на квартиру по АДРЕСА_4 та автомобіль Nissan Murano зі сплатою на її користь компенсації у розмірі 60 270, 00 грн.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 вказав, що спільним майном подружжя є дві вищевказані квартири та автомобілі Honda CR-Vта Nissan Murano. При цьому, відповідач, не оспорюючи вартості квартири по АДРЕСА_4 , не погодився з ринковою вартістю квартири по АДРЕСА_3 та надав новий звіт про оцінку, відповідно до якого ринкова вартість квартири станом 10.12.2019 складає 2 443 750, 00 грн., отже реальна різниця у вартості квартир складає 1 048 020, 00 грн. Просить виділити в порядку поділу майна подружжя йому квартиру по АДРЕСА_3 , яку він має можливість утримувати, на відміну від позивачки, крім того, він одружився та виховує дитину дружини. Різницю у вартості квартир згоден компенсувати шляхом грошових виплат на користь позивача протягом двох років. Автомобіль Nissan Murano - виділити йому, автомобіль Honda CR-V позивачці, наявна різниця у вартості яких фактично раніше була отримана ОСОБА_1 шляхом продажу нею автомобіля Peugeot 307. Також зазначає, що він до теперішнього часу повністю утримує спільних з позивачкою дітей, сплачуючи їх навчання та всі інші потреби.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 вказала, що питання утримання спільних дітей не є предметом цього позову; твердження про її фінансову неспроможність утримувати квартиру по АДРЕСА_3 не відповідають дійсності, оскільки вона є фізичною особою-підприємцем та систематично отримує дохід; квартира по АДРЕСА_4 була придбана за рахунок коштів, отриманих нею у кредит за договором від 21.03.2008, зобов`язання за яким вона виконала у повному обсязі за рахунок коштів від підприємницької діяльності. Крім того, не погоджується із оцінкою майна, проведеною на замовлення відповідача, та надала звіти про оцінку майна станом на 19.02.2020, відповідно до яких вартість квартири по АДРЕСА_3 становить 1 693 020, 00 грн., по АДРЕСА_4 1 306 700, 00 грн.

12.02.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що цю квартиру він придбав 09.06.2020 за особисті кошти у розмірі 27 219, 00 грн., які отримав як дар від ОСОБА_3 за договором дарування грошових коштів від 09.06.2000, про що ОСОБА_1 була обізнана. Факт того, що зазначений договір дарування грошових коштів від 09.06.2000 мав місце та є дійсним, встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.12.2020 у справі № 646/6399/20. Вказує, що ця квартира не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, а отже не може бути предметом поділу, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру по АДРЕСА_3 .

14.07.2021 у зв`язку з об`єднанням ухвалою суду від 23.04.2021 справ в одне провадження представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 подано уточнення позовних вимог. ОСОБА_1 просить суд з урахуванням наданого відповідачем висновку ТОВ «Промексперт» про вартість квартири по АДРЕСА_3 , яка становить 1 128 467,00 грн., припинити право спільної сумісної власності подружжя на спільне майно та виділити в порядку поділу спільного майна подружжя їй квартиру по АДРЕСА_3 зі сплатою на користь ОСОБА_2 компенсації різниці між вартістю його частки у нерухомому майні подружжя та фактичної вартості квартири у сумі 133 631, 50 грн., та автомобіль Honda CR-V; а відповідачеві - квартиру по АДРЕСА_4 та автомобіль Nissan Murano зі сплатою на її користь компенсації у розмірі 60 270, 00 грн.

У заяві про долучення документів до матеріалів справи від 12.07.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Липчанська С.О. вказала, що заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі № 646/6399/20 ніяким чином не впливає на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , а також на спірну квартиру по АДРЕСА_3 , яка є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Вказане рішення не містить висновків про дійсність договору дарування грошових коштів від 09.06.2000 та встановлення факту часткового виконання цього договору. Крім того, звертає увагу, що у відзиві на первісну позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 визнавав квартиру по АДРЕСА_3 спільним сумісним майном подружжя.

Отримавши інформацію з Єдиного державного реєстру МВС щодо зареєстрованих за сторонами транспортних засобів було встановлено, що за період з 01.01.1994 по 01.01.2018 за ОСОБА_1 були зареєстровані автомобілі ВАЗ 21154 та Peugeot 307, а за ОСОБА_2 - Honda CR-V, Toyota Avensis, Nissan Murano, Honda Accord. Станом на 07.07.2023 транспортні засоби ВАЗ 21154, Peugeot 307 та Honda Accord вибули з володіння подружжя ОСОБА_7 , у зв`язку з чим поділу не підлягають. Отже, спільним сумісним майном, яке є предметом поділу, окрім квартир, є автомобілі:

- транспортний засіб HONDA CR-V 2354, (2010), № куз. НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб TOYOTA AVENSIS 1794, (2002), № куз. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб NISSAN MURANO 3498, (2012), № куз. НОМЕР_4 .

Виклад позицій сторін, висловлений під час судового розгляду.

Представник позивача Перетятько Н.О. підтримала позовні вимоги та уточнила, що на теперішній час позивач в порядку поділу спільного сумісного подружжя просить визнати за нею право власності на квартиру по АДРЕСА_3 та автомобіль Honda CR-V, за відповідачем на квартиру по АДРЕСА_4 та автомобіль Nissan Murano.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Євглевський В.О. (який приймав участь у справі до лютого 2025 року) підтримав позов про визнання квартири по пров. Аптекарському особистою власністю відповідача, просив визнати квартиру по АДРЕСА_4 спільною частковою власністю подружжя по 1/2 частині за кожним; автомобіль Honda CR-V за ОСОБА_1 , транспортний засіб Nissan Murano за ним.

У судовому засіданні 19.03.2025 відповідач ОСОБА_2 пояснив, що позивачці було відомо, що квартира по АДРЕСА_3 була придбана за кошти ОСОБА_8 . У відзиві на первісну позовну заяву він не вказував про ці обставини, оскільки вважав, що домовиться з позивачкою. Просив визнати за ним право власності на квартиру по АДРЕСА_3 та залишити в його власності автомобіль Nissan Murano.

Третя особа ОСОБА_8 пояснив, що квартира по АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_2 виключно на його кошти, які він подарував відповідачеві, це була джентльменська угода.

Суд, заслухавши доводи сторін, з`ясувавши думку третьої особи та дослідивши письмові докази, встановив фактичні нижченаведені обставини та правовідносини, які виникли у справі.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 13 серпня 1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Сєвєродонецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області (а.с. 14 т.3).

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.10.2017 у справі № 646/3984/17, провадження № 2/646/1498/2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.15-16 т.3).

За період шлюбу подружжя набуло у власність об`єкти нерухомості та транспортні засоби.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2000, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3791, встановлено, що ОСОБА_2 за 27 219,00 грн. купив квартиру АДРЕСА_5 . (а.с.17-18 т.3).

На підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м.Харкові ради віл 20.04.2010 за № 82/78 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 (а.с.19-20 т.3).

04.01.2011 за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано автомобіль HONDA CR-V 2354, (2010), № куз. НОМЕР_2 (а.с.32 т.3, а.с. 79 т.4).

11.05.2002 за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано автомобіль TOYOTA AVENSIS 1794, (2002), № куз. НОМЕР_3 (а.с.151 т.3, а.с. 79 т.4).

25.05.2013 за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано автомобіль NISSAN MURANO 3498, (2012), № куз. НОМЕР_4 (а.с.151 т.3, а.с.80 т.4).

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Cуд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що квартира по АДРЕСА_3 є його особистою власністю, бо придбана за рахунок грошових коштів, отриманих від ОСОБА_3 , оскільки під час укладення договору купівлі-продажу покупець беззастережно погодився з положеннями ст. 23 Кодексу про шлюб та сім`ю, які були роз`яснені йому нотаріусом.

Статтею 23 КпШС, які були чинні на час посвідчення вищевказаного правочину, визначено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що квартира по АДРЕСА_3 була придбана за згодою другого з подружжя ОСОБА_1 , а отже об`єкт нерухомості є спільним майном подружжя.

Посилання ОСОБА_2 на те, що його особисті грошові кошти, отримані в дар від ОСОБА_3 , були витрачені на придбання спірної квартири не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються умовами договору-купівлі продажу, який не містить застереження щодо таких обставин. Крім того, рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03.12.2020 у справі № 646/6399/20, яке набрало законної сили, констатовано недотримання вимог щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору дарування від 09.06.2000 (а.с.7-10 т. 1).

У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб, що узгоджується із постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

На підставі викладеного, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд дійшов висновку, що об`єкти рухомого та нерухомого майна, а саме :

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м;

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м;

- транспортний засіб HONDA CR-V 2354, (2010), № куз. НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб NISSAN MURANO 3498, (2012), № куз. НОМЕР_4 , - є спільним сумісним майном подружжя.

У судовому засіданні представник позивача та відповідач підтвердили, що на цей час фактично між колишнім подружжям не існує спору щодо поділу автомобілів HONDA CR-V 2354 та ОСОБА_9 , оскільки позивач користується автомобілем HONDA, а відповідач - ОСОБА_9 . Інші транспортні засоби вибули з їх володіння, тому не є предметом поділу.

При вирішення питання щодо поділу об`єктів нерухомості суд виходить з такого.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі № 522/17831/20 виснував, що вирішення спору про поділ майна не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному з них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та його виконання надалі.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що на час розгляду цієї справи кожен з колишнього подружжя живе окремим життям, своїми інтересами та вони створили нові сім`ї, що виключає можливість визнання за ними права спільної часткової власності на кожну з квартир, адже у такому разі конфлікт не буде вичерпано та зумовить потребу у новому зверненні до суду за вирішенням питання щодо порядку користування спільним майном.

Актами обстеження умов проживання від 11.11.2019 підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 , створені задовільні умови проживання, квартира обладнана необхідними меблями, побутовою технікою, для неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6 облаштовано окрему кімнату, в якій знаходиться окреме спальне місце, місце для занять, шафа для одягу тощо. Службою у справах дітей встановлено, що за цією адресою проживають позивач ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітня донька сторін ОСОБА_10 (а.с.152 т.3).

Натомість, у квартирі АДРЕСА_6 , відсутні комунальні зручності, стан житла не придатний для проживання дитини через будівельний ремонт. Службою у справах дітей встановлено, що за цією адресою ніхто не проживає (а.с.154 т.3).

Відповідач не заперечував, що квартира по АДРЕСА_3 тривалий час знаходиться у користування позивачки та їх спільних дітей.

Тлумачення частини першої статті 71СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі договору подружжя, рішення суду при наявності спору між подружжям. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. При цьому необхідно встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю ( пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

З метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення втручання у сталість користування об`єктами нерухомості, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя в натурі шляхом визнання права власності на квартиру по АДРЕСА_3 за позивачем, та на квартиру по АДРЕСА_4 за відповідачем.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22), від 06 квітня 2023 року у справі № 199/291/21 (провадження № 61-932св22).

При зверненні до суду з цим позовом позивачем надано звіти про незалежну оцінку майна, відповідно до яких станом на 27.04.2018 вартість квартири по АДРЕСА_3 складає 1 750 750, 00 грн., а по АДРЕСА_4 1 395 730, 00 грн. (а.с. 33, 66 т.3). Ці звіти містять посилання на те, що метою оцінки є визначення найбільш ймовірної ринкової вартості для розрахунку саме судового збору при поданні заяви майнового характеру та врегулювання майнового спору.

Станом на 19.02.2020 вартість цих об`єктів нерухомості становила 1 693 020, 00 грн. та 1 306 700, 00 грн. відповідно (а.с.226, 227 т.3), однак до цих висновків не додано Звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, який є його невід`ємною частино, у зв`язку з чим не може бути взятий судом до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Відповідач не спростував належним чином у визначений процесуальним законом спосіб звіти про вартість об`єктів нерухомості, не просив призначити відповідну експертизу. Надані до суду звіти про незалежну оцінку від 10.12.2019 та 20.01.2021 щодо вартості квартири про пров.Аптекарському використані відповідачем в залежності від обставин, що спричинили їх подання, а саме: при зверненні до суду з позовом про визнання квартири особистою приватною власністю надано звіт з мінімальною її вартістю у розмірі 1 128 467, 00 грн. , а при підготовці відзиву максимальної у розмірі 2 443 750, 00 грн. Будь-яких доказів щодо спростування вартості квартири по АДРЕСА_4 відповідачем не надано. Клопотань щодо призначення у справі судової товарознавчої експертизи відповідачем не заявлялось.

З огляду на встановлену презумпцію спільної власності спірних об`єктів нерухомості, надання позивачем певних доказів його вартості, визначення цієї вартості, а також ураховуючи засади змагальності і диспозитивності цивільного судочинства саме відповідачу в порядку черговості належало спростовувати відповідну презумпцію та надавати належні та допустимі докази для з`ясування (спростування) актуальної вартості квартир.

Суд враховує, що сторони наполягали на визнанні за кожним з них права власності на окремий об`єкт нерухомості, а не у частці у кожному з них, та кожен із них згоден на сплату компенсації різниці у вартості часток.

Отже, розмір частки кожного із подружжя у вартості квартири по АДРЕСА_3 складає 875 375,00 грн ( 750 750, 00 : 2), та по АДРЕСА_4 - 697 865, 00 грн. (1 306 700 : 2).

Суд зазначає, що нерухомість є високоліквідним майном, вартість кожної з квартир з урахуванням сутності якісних та вартісних показників, які розкривають їх потенціал, змінилися по кожному з об`єктів з однаковою тенденцією та волатильності на ринку нерухомості в широкому контексті економічних явищ та ситуації у країні.

Таким чином, враховуючи вартість майна, виділеного кожному з подружжя, а також те, що частка майна ОСОБА_1 є більшою за частку ОСОБА_2 на користь останнього підлягає стягненню грошова компенсація за відхилення від рівності часток подружжя у розмірі 177 510, 00 грн. (875 375, 00 697 865, 00).

10.05.2018 ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі № 646/2891/18, № провадження 2-з/646/6/2018, за заявою ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову до подання позову шляхом заборони ОСОБА_2 вживати будь-які дії з відчуження та перереєстрації автомобілю Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 .

За положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України , ст. ст. 60, 63, 68, 69, 71 Сімейного Кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати :

- за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль HONDA CR-V 2354, (2010), № куз. НОМЕР_2 .

- за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; та автомобіль NISSAN MURANO 3498, (2012), № куз. НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у частках вартості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 177 510, 00 грн.

Припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та автомобіль HONDA CR-V 2354, (2010), № куз. НОМЕР_2 .

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Застосовані ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10.05.2018 у справі № 646/2891/18, № провадження 2-з/646/6/2018 заходи забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_2 вживати будь-які дії з відчуження та перереєстрації автомобілю Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий І.М.Демченко