Дата документу 27.02.2025
Справа № 501/4284/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення безпідставно набутих коштів

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник ОСОБА_1 10.10.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача:

- безпідставно отримані кошти у розмірі 187 470 доларів США;

- 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 40 604,96 доларів США;

- судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 18.07.2017 громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 на підставі усного договору доручення видав на ім`я громадянки України ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. за реєстровим №1096, 1097, якою уповноважив ОСОБА_2 на покупку, за ціну та на умовах за її власним розсудом будь-який об`єкт нерухомого майна на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач вказує в позові, що 30.05.2017 для виконання вказаного доручення він перерахував за допомогою міжнародної правової системи SWIFT зі свого особистого банківського рахунку № НОМЕР_1 на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в АТ «Креді Агріколь Банк» грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день перерахунку становило еквівалент 5 276 000,00 грн. (200 000х26,38).

Також позивач стверджує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 19.07.2017 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 44,8 м2, загальною площею 70,6 м2, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1102.

Згідно з п.3 вказаного договору вартість квартири складала 330 534 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що згідно експертної оцінки №2006229_30052017_1 від 30.05.2017 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість вищевказаної квартири, що є предметом купівлі-продажу, складає 330 534 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2017 року становить 12 530 доларів США.

Згідно з п.3 вказаного Договору оплату вартості квартири здійснено перерахунком на рахунок продавця повністю до підписання договору (платіжне доручення №85370 від 19.07.2017 Акціонерне Товариство «Укрбудінвестбанк»).

Позивач стверджує, що різниця між сумою грошових коштів, які ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 для виконання доручення та сумою витрат на виконання доручення складає 187 470 доларів США, які мають бути стягнуті з відповідача у справі.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 30.12.2024 надала до суду відзив на позов (а.с.65-69), просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що обставини викладені в позові не відповідають фактичним правовідносинам, що склалися між позивачем та нею.

Відповідач вказує у відзиві на позов, що в 2016-2017 роках вона працювала організатором вечірок для різноманітних сімейних свят і урочистостей та до неї звернулася пара із замовленням щодо організації вечірки з нагоди їх заручин, в ході якої відповідач познайомилась з дівчиною по імені ОСОБА_5 та її хлопцем на ім`я Скотт-Дікенсон Найджел Фрейзер (скорочено ОСОБА_6 ).

Оскільки відповідач вільно володіє англійською мовою, Найджел часто звертався до неї з різними проханнями, пов`язаними з мовними труднощами і побутовими проблемами та увійшов до кола її друзів і знайомих.

Так, одним з прохань ОСОБА_6 було допомогти перевести гроші з Великої Британії для придбання в м.Одесі квартири, на що відповідач погодилась допомогти.

Після того як він перевів 200 000 доларів США на рахунок відповідача, гроші заблокували у зв`язку зі змінами в українському законодавстві щодо запобігання фінансування терористичної діяльності, пов`язаної з подіями в Криму та на Донбасі. У зв`язку з цим, Найджел приїхав до Одеси і власноруч в приміщенні банку написав заяву з проханням видати йому ці кошти. Проте, працівники банку пояснили, що вказана транзакція виглядає підозрілою, оскільки відповідач з Найджелом чужі люди, у зв`язку з чим вони не можуть видати йому кошти, що надійшли на рахунок відповідача.

Далі, відповідач вказує, що після консультацій з юристами, Найджел запропонував їй формально оформити шлюбні правовідносини, а після отримання грошей, обіцяв не зволікати з розлученням. Після неодноразових уговорювань, відповідач погодилась, вони зареєстрували шлюб протягом одного дня та надали відповідні документи до банківської установи. Кошти було розблоковано, але у зв`язку з неможливістю зняття вказаної суми з рахунку одноразово, вона змушена була понад двадцять разів їздити до банку та знімати зі свого рахунку готівку частинами. В більшості випадків позивач приїздив до банку разом з відповідачем та забирав гроші власноруч, а ті кошти які вона отримувала самостійно згодом завжди віддавала позивачу в повному обсязі, або за проханням самого позивача сплачувала його рахунки. Він завжди контролював весь цей процес і будь-яка розтрата чи привласнення цих грошей було неможливим з об`єктивних причин.

Після того, як ОСОБА_6 зі своєю нареченою знайшли для себе квартиру, він шантажуючи конче необхідним для відповідача розлученням, умовив оформити довіреність на ім`я відповідача аби вона (відповідач) представляла його інтереси у правовідносинах купівлі-продажу нерухомості, яку засвідчено нотаріально. Як пояснив позивач, це необхідно задля мінімізації податку, оскільки він не є громадянином України і в нього на той час ще не було ідентифікаційного коду.

Після придбання квартири, позивач зволікав у розлученні, продовжував використовувати відповідача задля вирішення власних справ (сплати для нього комунальних платежів, оформлення документів, відвідування різних відомств і інстанцій, підключення інтернету, косметичного ремонту придбаної квартири, пов`язаної із затопленням сусідами зверху та інше).

Весь цей час, відповідач просила згоди позивача на розлучення, проте, Найджел постійно уникав її, повертався до Великобританії та всіляко ухилявся від вирішення цього питання, оскільки періодично знаходячись в іншій країні, йому зручно було мати англомовну людину, що опікувалась його справами в Одесі.

Навіть після того, як відповідач завагітніла від свого теперішнього чоловіка, не посприяв згоді позивача на розлучення. Його позиція полягала у тому, що квартира придбана у шлюбі, тому вони не можуть просто так розвестись без негативних для його майна наслідків. На деякий час Найджел знову пропав, проте згодом, схоже що порадившись з адвокатами, вибрав інший, більш складний правовий шлях і власноруч 30 жовтня 2017 року подав заяву про визнання шлюбу фіктивним, визнання майна особистою власністю.

Позивач замість того аби швидко вирішити питання про розлучення і відмову від майна в загальному порядку, через РАЦС та нотаріат, штучно створив спір задля створення процесуально-правового враження, що це відповідач у справі і є причиною такого спору. Незважаючи на те, що вказаний позов був доволі неочікуваним і образливим для відповідача, вона не заперечувала проти позовних вимог, визнання шлюбу фіктивним, вона усвідомлювала штучний характер спору, чергової спроби ухилення відповідачем від сплати повної суми податку на нерухомість при переході права власності від неї до нього на підставі рішення суду.

Рішенням Іллічівського міського суду від 19 квітня 2018 року у справі за №522/3109/18 шлюб між сторонами визнано фіктивним.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2019 року у справі за №522/19965/17 позовні вимоги про визнання майна особистою власністю задоволено повністю. Апеляцію відповідач не подавала, з рішеннями судів погодилась.

Згодом, Найджел продовжував здійснювати тиск на відповідача та переслідування шляхом подачі необґрунтованої заяви про кримінальне правопорушення в органи поліції щодо спірних правовідносин, яку закрито.

Відповідач стверджує у відзиві, що між ними склались довготривалі і доволі складні цивільно-правові відносини, які поза ініціативою Найджела, просто б не розпочались і не відбулись, що само по собі виключає фактор і ознаки безпідставності набуття з боку відповідача будь-яких коштів, майна або іншого, на чому так наполягає позивач. Грошові кошти перераховані позивачем переказами на банківський рахунок відповідача за його власною ініціативою, на виконання умов усного договору доручення щодо покупки об`єкту нерухомості, де головна роль належала останньому, за ціну та на умовах обговорених сторонами заздалегідь, за власним розсудом позивача Скотт-Дікенсон Найджел. Пояснення позивача по справі, викладені у самій позовній заяві виключають помилку у переказі грошових коштів.

Також, відповідач вказує, що сума позовних вимог є необґрунтованою оскільки реальна вартість трьохкімнатної квартири в історичному центрі м.Одеси не може складати 12 530 доларів США.

Відповідач, стверджуючи, що позивач не довів наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України), просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідач у відзиві вказує, що посилання позивача у позові на продовження строку позовної давності на період дії правового режиму воєнного стану, запровадженого в Україні на підставі Указу Президента України № 64/2022 також не заслуговують на увагу, оскільки активні бойові дії на території Чорноморської міської територіальної громади Одеської області та Одеської області не велись та не ведуться, періодичні масштабні ракетні атаки на енергетичну інфраструктуру України не впливали на роботу судів Одеської області, система "Електронний суд" знаходились з робочому режимі, Іллічівський міський суд Одеської області працює у штатному режимі весь час, всі засоби зв`язку функціонують, тощо.

Представник позивача 07.01.2025 надав до суду відповідь на відзив (а.с.83-84), посилаючись на те, що доводи відзиву не спростовують доведеності, обґрунтованості позовних вимог та їх належного правового мотивування з посиланням на релевантні правові позиції Верховного Суду.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, до суду не з`явились.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.62, 101).

Відповідачка була належним чином сповіщена про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явилась.

Відсутність сторін в судовому засіданні не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, обізнаність її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито 24.10.2024 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 10.10.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.36).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 24.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.41-42).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.01.2025 клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання відзиву задоволено (а.с.93-94).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.01.2025 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.104).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 18.07.2017 громадянин сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Скотт ОСОБА_7 , маючи повну цивільну дієздатність, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення, умови та правові наслідки цього правочину, діючи добровільно попередньо уклавши в усній формі договір доручення з повіреними, довіреністю уповноважив ОСОБА_2 купити за ціну та на умовах за її власним розсудом будь-який об`єкт нерухомого майна на його ім`я. Довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. за реєстрованим №1096, 1097 (а.с.16-17).

Згідно супровідного листа АТ «Креді Агріколь Банк» від 03.12.2018 на адресу Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/19965/18 вбачається, що на виконання ухвали суду банківською установою на адресу суду надано (а.с.27):

- виписку щодо рахунку коштів по поточному рахунку клієнта ОСОБА_2 за період з 01.04.2016 по 01.11.2018;

- завірені копії грошових переказів із-за кордону (SWIFT платежі), які надходили на поточний рахунок клієнта ОСОБА_2 за період з 12.05.2017, 30.06.2017 та 21.08.2017;

- завірені копії касових документів (заяви на видачу готівки) по поточному рахунку клієнта ОСОБА_2 за період з 13.12.2017 по 06.11.2017 (кількості 28).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка діяла від імені Скотт-Дікенсон Найджел Фрейзер 19.07.2017 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 44,8 м2, загальною площею 70,6 м2, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1102 (а.с.20-21, 22).

Згідно з п.3 вказаного договору вартість квартири склала 330 534 грн.

Згідно експертної оцінки №2006229_30052017_1 від 30.05.2017 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість вищевказаної квартири, що є предметом купівлі-продажу, складає 330 534 грн. (а.с.18-19).

Згідно з п.3 вказаного Договору оплату вартості квартири здійснено перерахунком на рахунок продавця повністю до підписання договору (платіжне доручення №85370 від 19.07.2017 Акціонерне Товариство «Укрбудінвестбанк»).

Рішенням Приморського районного суду від 01.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю задоволено. Визнано за громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та ОСОБА_8 право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 (а.с.30-33).

Згідно мотивуючої частини вказаного рішення встановлено, що:

«Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19.04.2018 по справі №522/3109/18, яке набрало чинності 25.05.2018, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладення шлюбу фіктивним задоволено повністю, визнано фіктивним шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1508 з моменту укладення, тобто з 10.07.2017.

Під час даної справи судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено без наміру створення сім`ї, набуття прав та обов`язків подружжя. Зазначені обставини під час розгляду справи №522/3109/18 визнала і сама ОСОБА_9

19.07.2017 ОСОБА_1 набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І., зареєстрованого у реєстрі за №1102 (а.с.129-132, т.1). Право власності на зазначену квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_5 ) зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.133, т.1). При цьому продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 330534,00 грн.

Договір купівлі-продажу сторонами виконаний у повному обсязі.

Під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від імені Скотт-Дікенсон Найджел Фрейзера діяла відповідач ОСОБА_10 на підставі довіреності від 18.07.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І., зареєстрованої в реєстрі за №1096,1097 (а.с.138, т.1)».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІV. Оцінка Суду.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №161/2823/19, від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17 та ін.).

Отже, для з`ясування наведених вище питань, а відтак і правильного вирішення спору судам в межах наданих їм повноважень процесуальним законом належить дослідити обставини, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для задоволення позовних вимог.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 187 470 доларів США; 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 40 604,96 доларів США, як безпідставно набуте майно на підставі статті 1212 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові від 29 березня 2022 року у справі № 296/3518/19 Верховний Суд вказував, що за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондиційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна.

Разом з тим, конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах:

- від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17),

- від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18),

- від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18),

- від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19).

Судом встановлено, що 18.07.2017 громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Скотт Дікенсон Найджел Фрейзер на підставі усного договору доручення доручення з повіреними, довіреністю уповноважив ОСОБА_2 купити за ціну та на умовах за її власним розсудом будь-який об`єкт нерухомого майна на його ім`я. Довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. за реєстрованим №1096, 1097 (а.с.16-17).

Позивач вказує в позові, що 30.05.2017 для виконання вказаного доручення він перерахував за допомогою міжнародної правової системи SWIFT зі свого особистого банківського рахунку № НОМЕР_1 на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в АТ «Креді Агріколь Банк» грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день перерахунку становило еквівалент 5 276 000,00 грн. (200 000х26,38).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка діяла від імені Скотт-Дікенсон Найджел Фрейзер 19.07.2017 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована у АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 44,8 м2, загальною площею 70,6 м2, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1102.

Позивач вказує, що згідно експертної оцінки №2006229_30052017_1 від 30.05.2017 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість вищевказаної квартири, що є предметом купівлі-продажу, складає 330 534 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2017 року становить 12 530 доларів США.

Згідно з п.3 вказаного Договору оплату вартості квартири здійснено перерахунком на рахунок продавця повністю до підписання договору (платіжне доручення №85370 від 19.07.2017 року Акціонерне Товариство «Укрбудінвестбанк»).

Враховуючи викладене, позивач робить висновок, що різниця між сумою грошових коштів, які ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 для виконання доручення та сумою витрат на виконання доручення складає 187 470 доларів США, які мають бути стягнуті з відповідача.

Таким чином, між сторонами існували договірні відносини, а кошти отримані відповідачем у зв`язку з виконанням цього зобов`язання не мають характер безпідставно отриманих, оскільки договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положення статті 1212 ЦК України.

Доводи самого позову підтверджують, що між сторонами існували саме договірні правовідносини. Спірні кошти отримані відповідачем не безпідставно, а на виконання укладеного в усній формі договору доручення з повіреними, про що вказано в самій нотаріально посвідченій довіреності.

При цьому, сам договір та його виконання не є предметом спору у цій справі, тому суд не наділений можливістю давати правову оцінку його виконанню.

Отже, враховуючи вищенаведені норми права та встановлені у справі фактичні обставини, суд доходить до висновку про те, що в рамках розгляду цього позову відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 1212 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, оскільки спірні кошти перераховані позивачем за допомогою міжнародної правової системи SWIFT зі свого особистого банківського рахунку № НОМЕР_1 на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в АТ «Креді Агріколь Банк» на виконання усного договору доручення, на підставі якого позивач видав на ім`я громадянки України ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. за реєстровим №1096, 1097, якою уповноважив ОСОБА_2 на покупку, за ціну та на умовах за її власним розсудом будь-який об`єкт нерухомого майна на ім`я ОСОБА_1 , тощо.

Кошти отримані відповідачем у незаборонений цивільним законодавством спосіб.

Таким чином, грошові кошти, які є предметом спору не можуть вважатися майном, набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, що виключає застосування положень частини 1 статті 1212 ЦК України щодо зобов`язання повернення позивачу безпідставно отриманих грошових коштів.

Щодо доводів сторони позивача, викладених у відповіді на відзив, що посилання відповідача у відзиві на позов не спростовують доведеності, обґрунтованості позовних вимог та їх належного правового мотивування з посиланням на релевантні правові позиції Верховного Суду, суд керується наступним.

Як вже зазначалось вище, Верховний Суд у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18) вказував, що норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №495/2442/16-ц вказано, що у особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У постанові від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 Верховний Суд вказував, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач, перераховуючи кошти відповідачу, які сторони спільно витрачали, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Посилання представника позивача на правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 (провадження №12-45гс23), не заслуговує на увагу, оскільки в наведеній ним справі судовими рішенням були встановлені інші фактичні обставини.

Так, зокрема, «…у справі № 910/17567/19 суди встановили, що позивач самостійно врегулював свій негативний місячний небаланс шляхом придбання у грудні 2018 року природного газу в АТ «Луганськгаз» про що повідомив відповідача та направив йому звіт про надходження і розподіл природного газу за грудень 2018 року та акти приймання-передачі природного газу від АТ «Луганськгаз» на врегулювання негативного небалансу в обсязі 1 372 782 куб.м. Проте відповідач відмовився враховувати придбаний позивачем природний газ від АТ «Луганськгаз» та прийняв рішення про визначення вказаного обсягу природного газу негативним небалансом позивача, а також склав акт надання позивачу послуг балансування обсягів природного газу за грудень 2018 року та розрахунок вартості послуг балансування (додаток до акта) без урахування придбання позивачем 31 грудня 2018 року 1 372 782 куб. м природного газу в АТ «Луганськгаз», внаслідок чого вартість послуг балансування обсягів природного газу за грудень 2018 року була визначена відповідачем неправильно та склала 18 454 848,76 грн.

У січні 2019 року відповідач направив позивачу вказаний акт та рахунок; 25 лютого 2019 року ТОВ «Луганськгаз Збут» сплатило АТ «Укртрансгаз» вказані в акті послуги балансування обсягів природного газу за грудень 2018 року у сумі 18 454 848,76 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25 лютого 2019 року № 604.

Суди у справі №910/17567/19 дійшли висновку, що нарахування АТ «Укртрансгаз» плати за послуги комерційного балансування природного газу за грудень 2018 року фактично відбулося поза межами умов, передбачених договором транспортування природного газу, тому відповідні кошти, сплачені ТОВ «Луганськгаз Збут» на користь АТ «Укртрансгаз» у сумі 18 454 848,76 грн, є безпідставно одержаним відповідачем майном у розумінні статті 1212 ЦК України.

Вказані гроші відповідач не повернув позивачу в добровільному порядку. Лише після набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції у справі № 910/17567/19 згідно із платіжним дорученням від 07 травня 2021 року № 3111 відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 18 454 848,76 грн.», тощо.

Отже, правовий висновок у даній справі стосується саме позадоговірного зобов`язання, до якого правомірно застосовуються вимоги ст.1212 ЦК України.

Разом з тим, у даній справі, позивач добровільно перераховував на поточний рахунок кошти, як він сам вказує в позові на виконання усного договору доручення з повіреними, на підставі якого у подальшому видав на ім`я громадянки України ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність, знаючи, що між ним і відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачу кошти тривалий час, без вказання призначень платежів, що підтверджується копією супровідного листа АТ «Креді Агріколь Банк» від 03.12.2018 на адресу Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/19965/18 (а.с.27).

Оскільки позивач здійснював ці платежі на підставі договору протягом тривалого часу, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

Подібний висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405св23).

Крім того оцінка предмету заявленого позову, як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Що стосується доводів відповідача у відзиві в частині необхідності застосування судом наслідків спливу позовної давності, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Разом з цим, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Для того, щоб зробити висновок про те, що позовна давність спливла, необхідно встановити чи належало позивачу суб`єктивне право, про захист якого він просить, чи воно порушувалося відповідачем, і якщо так, то з якого моменту про це дізналася або повинна була дізнатися особа, чи не зупинявся або не переривався строк давності, і нарешті, чи не було поважних причин його пропущення.

Якщо в результаті дослідження доказів у судовому засіданні буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності, а при визнанні причин пропущення такого строку поважними, порушене право має бути захищене.

Якщо ж буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропущення строку позовної давності.

Зважаючи на те, що судом встановлено безпідставність позовних вимог, підстави застосування наслідків спливу позовної давності у спірних правовідносинах, відсутні.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко