Справа № 482/2119/24
Номер провадження 2/482/43/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, -

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ярмуша В.В., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житловий будинок.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2001 року позивачка придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав останній на підставі договору купівлі продажу, укладеного на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» з ОСОБА_4 , але при цьому договору купівлі-продажу нотаріально не оформляли, домовившись про здійснення нотаріального оформлення договору купівлі-продажу в майбутньому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 є відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні при укладанні вказаного вище договору купівлі-продажу.

Вказує, що позивачка безповоротно втратила можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку, а тому, посилаючись на викладене, просить суд визнати дійсними договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна та визнати за позивачкою право власності на це майно.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника адвоката Ярмуша В.В. до суду надійшла заява про підтримання позовної заяви та про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, але надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнала, просила про їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

17.10.1998 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_4 цілий житловий будинок з надвірними будівлями в с. Женево-Криворіжжя, Новоодеського району Миколаївської області, що було оформлено договором № 2-112 купівлі-продажу, укладеного на універсальній товарній біржі «Віконт-Т».

01.09.2001 року ОСОБА_5 склала письмову розписку про те, що вона продала ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 . Зобов`язалася оформити нотаріально договір купівлі-продажу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 185 від 06.11.2001 року).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , її чоловік ОСОБА_6 звернувся до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою, в якій відмовився від належної йому частки спадщини, на користь дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В свою чергу, ОСОБА_2 звертався до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до довідки комунального підприємства «Новоодеське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2025 року № 49, за даними інвентаризаційної справи № 15, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_5 , згідно договору купівлі-продажу № 2-112 (Виконт-Т) від 17.10.1998 року.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 17.10.1998 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору № 2-112 від 17.10.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У редакції Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна у 2000 році, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання такого договору купівлі продажу дійсним.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦПК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати дійсним договір № 2-112 купівлі-продажу, укладений 17 жовтня 1998 року на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_5 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 01 вересня 2001 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.М. Кічула