Справа № 212/678/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2025 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
До суду звернувся представник позивача Романенко М. Е. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 25.02.2025, а потім на 18.03.2025.
В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача у позові просив проводити розгляд справи за відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду не заперечував.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України наявні підстави для винесення судом заочного рішення. Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 41 922,70 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Позов обґрунтував таким. 21.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 103227181, за яким ТОВ «Мілоан» надало відповідачці кошти у відповідному розмірі на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість. 12.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 13Т за яким за яким ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 103227181 за реєстром боржників, на підставі ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 41 922,70 грн, з яких: 9 700,00 грн - сума боргу по тілу кредиту, 30 322,70 грн - сума боргу за відсотками, 1 900,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами. Відповідач не здійснила заходів для погашення існуючої заборгованості.
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористалась.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
21.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису було укладено договір про споживчий кредит № 103227181 ( а.с. 26-30), за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 10 000,00 грн строком на 6 днів, до 27.08.2021 року, за яким проводиться нарахування відсотків в розмірі 1,70% на день в сумі 1 020 грн, а також одноразова комісія в сумі 1 900 грн, що підтверджується анкетою-заявою позичальника від 20.08.2021 року ( а.с. 10).
Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 21.08.2021 року був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Копія платіжного доручення № 31398591 від 21.08.2021 підтверджує обставину видачі відповідачу кредитних коштів в розмірі 10 000,00 грн (а. с. 33).
Крім того, судом встановлено, що 12 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 13Т ( а.с. 15-19, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором № 103227181, що підтверджується витягом з додатку до договору факторингу № 13Т від 12.11.2021, де вказано, що заборгованість відповідача становить 41 922,70 грн, з яких: 9 700,00 грн - сума боргу по тілу кредиту, 30 322,70 грн - сума боргу за відсотками, 1 900,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами.
Як свідчить Відомість про щоденні нарахування та погашення (а. с. 13) ТОВ «МІЛОАН» нарахувало 30 322,70 грн процентів за користування кредитом за період з 21.08.2021 (день видачі кредиту) до 29.10.2021 - тобто за 70 днів.
Отже, між ТОВ «МІЛОАН» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним між ними кредитним договором було передано 12.11.2021 до позивача. Обставину кредитування суд вважає доведеною. Залишається питання, чи правомірно нараховані кредиторами відсотки за користування кредитом (за строк понад 6 днів) та комісія за обслуговування кредиту?
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Щодо процентів за користування кредитними коштами.
Згідно з п. 2.3.1.2., в якому йдеться про пролонгацію на стандартних (базових) умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням всіх пролонгацій (строк кредитування в 6 днів визначений п. 1.3. Договору). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
З цього суд дійшов висновку про те, що загальний строк кредитування може бути збільшений до 60 днів усього. Суд звертає увагу на те, що в Анкеті-заяві на кредит (а. с. 10) відповідач заявляла про строк кредитування 6 днів, який було погоджено з боку ТОВ «МІЛОАН» як погоджену умову кредитування (а. с. 10 зворот). Такий самий строк кредитування було визначено у Паспорті споживчого кредиту (п. 2; а. с. 31). У самому Договорі про споживчий кредит строк кредитування визначений також як 6 днів (п. 1.3.). Водночас цей Договір містить розділ 2 про пролонгацію умов кредитування. Слід зазначити, що пункт 2.3.1.2. виписаний кредитодавцем неоднозначно і суперечливо, важко для сприйняття фахівцем, а тим більше для звичайного позичальника без спецальної освіти. З аргументів позивача, наведених у позові, вбачається, що він тлумачить цей пункт Договору як такий, що дозволяє продовжити строк кредитування невизначену кількість разів допоки позичальник фактично користується позиченими коштами. Однак суд, тлумачачи цей пункт Договору застосував концепцію сontra proferentem (verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, що означає: особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. І, відповідно, суд дійшов висновку про можливість продовження строку кредитування лише до 60 днів усього (загалом - разом з 6 першими днями як первісно визначеним строком кредитування).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Актуальна судова практика тлумачить день повернення позики як останній день строку кредитування тобто строку, на який виданий кредит (про який домовилися сторони).
Відповідно, проценти нараховані після спливу такого строку кредитування безпідставні і не належать до стягнення.
Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом…припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування». Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 54). Актуальна практика Верховного Суду дотримується саме такої позиції.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у цій справі лише в межах 60 днів з моменту видачі кредиту -з 22.08.2021 до 20.10.2021 включно; протягом перших 6 днів правомірні відсотки у розмірі 1,70% за кожен день (в розмірі 170 грн за кожен день); після, з урахуванням часткової сплати тіла кредиту 300,00 грн та процентів по кредиту в розмірі 292,00 грн, комісії за пролонгацію наступні три дні в розмірі 1,70% за кожен день (164,90 грн щодня), та з 31.08.2021 до 20.10.2021 у розмірі 5% на день, тобто по 485 грн/день (усього 24 250,00 грн за період з 31.08.2021 до 20.10.2021 за 51 день). Відповідно, розмір заборгованості відповідача, який правомірно нарахований, складає усього 37 557,70 грн, з яких: сума виданого та неповернутого відповідачем кредиту - 9 700,00 грн; комісія 1 900,00 грн; загальна сума відсотків 25 957,70 грн (з яких: відсотки за перші 6 днів - 728,00 грн (170 грн х 6 - 292 грн сплачених 27.08.2021 відсотків); за наступні 3 дні 494,70 грн (164,90 грн/день), відсотки за наступні 51 день - 24 735,00 грн.
Відсотки, нараховані за строк понад 60 днів первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», суд вважає безпідставно нарахованими.
Щодо заявленої комісії 1 900,00 грн за надання кредиту.
Суд вважає, що у цій справі заявлена позивачем комісія належить до стягнення з огляду на таке.
Законом України «Про споживче кредитування» в редакції станом на час укладення Договору (26.08.2021) визначав можливість встановлення комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Як свідчить Анкета-заява на кредит (а. с. 10, 10 зворот), Паспорт споживчого кредиту (п. 3; а. с. 31), сам Договір (п. 1.5.1., а. с. 26), мова йшла про одноразову комісію за надання кредиту. Отже, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача була відповідачці повідомлена перед укладенням Договору. Відповідач була обізнана про неї та її складові, в тому числі комісію перед укладенням Договору і погодилася на цю умову. Суперечність або невідповідність Закону України «Про захист прав споживачів» - відсутня.
Отже, позов належить до часткового задоволення в загальній сумі 37 557,70 грн, яка складається з: кредитної заборгованості 9 700,00 грн; 1 900,00 грн комісії; 25 957,70 грн - відсотків (в межах 60-денного строку кредитування).
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн підтверджуються такими документами: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01 листопада 2024 року, укладений з адвокатом Стародуб І. В. (а.с. 23-25); акт № 103227181 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.12.2024, відповідно до якого загальна вартість робіт, наданих адвокатом 6 000,00 грн ( а.с. 9); додаткова угода № 103227181 до договору № 42649746, відповідно до якої адвокат Стародуб І. В. зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів позивача у справі до ОСОБА_1 ( а.с. 32).
Отже, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн - обґрунтовані, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, відсутнє клопотання відповідача про зменшення їх розміру, дотримані критерії розумності їх вартості.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, судові витрати належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог позивача: судовий збір в розмірі 2 170,23 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 375,40 грн.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 103227181 в розмірі 37 557,70 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім грн 70 коп) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплачений судовий збір в розмірі 2 170,23 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 375,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано безпосередньо до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», код 42649746, юридична адреса: 01133, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 24 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець