Справа № 643/4196/24
Провадження № 2/643/302/25
18.03.2025 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в особі представника адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс», про зняття арешту з майна, -
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Індутного-Шматько С.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс», в якому просить суд зняти арешт, накладений 15.04.2015 Московським відділом виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (правонаступником якого є Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 31470896, у виконавчому провадженні № 31470896, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Аргументи учасників справи
Відповідач ОСОБА_2 процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Треті особи ОСОБА_3 та Салтівський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ТОВ «Інком-Фінанс» процесуальним правом на подання пояснень щодо позову не скористалися.
Рух справи
Московський районний суд м.Харкова ухвалою від 13 травня 2024 року відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.
Московський районний суд м.Харкова ухвалою від 04 червня 2024 року задовольнив заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько С.М. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Забезпечив участь представника позивача в підготовчому засіданні, призначеному на 05 червня 2024 року на 10-00 годину та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Московський районний суд м.Харкова ухвалою від 27 серпня 2024 року задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Індутного-Шматька С.М. про витребування доказів. Витребував від Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №31470896.
05 грудня 2024 року на адресу суду від Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження.
Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 06 грудня 2024 року закрив підготовче провадження у зазначеній справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Індутний-Шматько С.М. у судове засідання разу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Індутного-Шматька С.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у поданій заяві представником позивача зазначено, що проти ухвалення заочного рішення у справі позивач та його представник не заперечують.
Судові повістки про виклик позивача в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання позивача повернулися до суду, як неотримані позивачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом згідно з вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України.
Судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом згідно з вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України.
Судові повістки про виклик третьої особи в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання третьої особи повернулися до суду, як неотримані ОСОБА_4 із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомив. 05 грудня 2024 року від представника Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомив.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзиву, відповідно до правил статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
05 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов п.1.1. якого Іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру, загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., що належить Іпотекодавцям на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість предмету іпотеки становить 461 692,00 гривень. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за №2213.
У розділі 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» вказаного вище Договору іпотеки сторонами погоджено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «про іпотеку»; - право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».
У п. 5.2. Договору сторони дійшли згоди, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцеві повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
У повідомленні, про яке йдеться в п. 5.2., Іпотекодержатель зазначає, який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 ЗУ «про іпотеку» застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п. 5.3. Договору).
Як це сторони погодили в умовах п. 5.4. Договору іпотеки, у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 1 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для задоволення своїх вимог.
У разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 3 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»), Іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.2., вважається повідомленим Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки (п.5.5. Договору іпотеки).
Як убачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №93242904 від 15.04.2015, 05.06.2007 було зареєстровано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 на підставі іпотечного договору від 05.06.2007, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за№2213 (а.с. 133-140).
Відповідно до копії акту приймання-передачі Документації від 30 грудня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 05.06.2007, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим номером 2213, ТОВ «Інком-Фінанс» (Первісний кредитор) передало ОСОБА_1 (Новий кредитор) Договір іпотеки від 05.06.2007, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим номером 2213 (а.с. 180.
Згідно з копією квитанції №291Т003JSR від 30 грудня 2021 року, ОСОБА_1 (платник) перерахував на користь отримувача ТОВ «Інком-Фінанс» грошові кошти в сумі 277 679,70 гривень у рахунок відступлення права вимоги від 30.12.2021 (а.с. 19).
05 грудня 2024 року на адресу суду на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року надійшли матеріали виконавчого провадження№31470896.
Як убачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Живага О.В. 29.12.2011 було відкрито виконавче провадження №31470896 з виконання виконавчого листа №2-4363, виданого 27.07.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 233 289,72 гривень (а.с. 127).
15 квітня 2015 року в межах виконавчого провадження №31470896 з виконання виконавчого листа №2-4363, виданого 27.07.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 233 289,72 гривень, державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Кононенко Д.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 132).
Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.10.2023, прийнятої у виконавчому провадженні ВП №31470896, виконавчий лист №2-4363, виданий 27.07.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 233 289,72 гривень повернуто стягувачу з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «про виконавче провадження» - у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 152-153).
Як убачається зі змісту копії листа за підписом представника ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматька С.М. від 07 квітня 2024 року, адресованого начальникові Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представник заявника просить скасувати арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 15.04.2015 Московським ВДВС ХМУЮ, правонаступником якого є Салтівський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та №31470896 (а.с. 26).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Як убачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, він посилається, що накладення арешту на іпотечне майно створює йому перешкоди, як іпотекодержателю, у реалізації його права на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки.
Крім того, позивач посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постанові від 10 квітня 2018 року, прийнятій у справі №910/4772/17, та в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №923/1105/17, в яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що «зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки».
Суд, дослідивши надані докази, доходить висновку про таке.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону №898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
За частинами першою та третьою статті 33 Закону №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
За частинами першою-третьою статті 36 Закону №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до частини третьої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина друга статті 37 Закону № 898-IV).

Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудового (добровільного) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 березня 2023 року, прийнятій у справі, №310681/18, провадження №61-8904св22.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 цього Закону).

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша статті 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV)).

Водночас, 03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII). Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону №1952-IV парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем».

Так, іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону №1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2021 року, прийнятій у справі №346/1305/19, провадження №14-181цс20.

Як убачається з матеріалів справи, 05 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавці) був укладений Договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов п.1.1. якого Іпотекодавці передають в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру, загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., що належить Іпотекодавцям на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за №2213.

З відомостей з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №93242904 від 15.04.2015 убачається, що 05.06.2007 було зареєстровано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 на підставі іпотечного договору від 05.06.2007, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за №2213.

15 квітня 2015 року в межах виконавчого провадження №31470896 з виконання виконавчого листа №2-4363, виданого 27.07.2009 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 233 289,72 гривень, державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Кононенко Д.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

30 грудня 2021 року був укладений Договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 05.06.2007, укладеним між ТОВ «Інком-Фінанс» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор), посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., у зв`язку з укладенням між сторонами Договору відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0, предметом якого є права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2007, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , виконання за яким забезпечено іпотекою, згідно з Договором іпотеки від 05.06.2007, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває в іпотеці ТОВ «Інком-Фінанс». Згідно з даним договором Первісний кредитор передає та відступає Новому кредитору право вимоги за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою. Відповідно до умов п. 1.2. вказаного Договору Новому кредиторові переходять всі права Первісного кредитора як сторони за Договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до умов п. 5.4. Договору іпотеки, у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 1 ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для задоволення своїх вимог.

Закон № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII).

Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2478-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 3 листопада 2018 року, набрав чинності 4 листопада того року та був введений у дію 4 лютого 2019 року.

Суд бере до уваги те, що іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за АКІБ «УкрСиббанк» ще 05 червня 2007 року. Значно пізніше 15 квітня 2015 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Кононенко Д.О. було зареєстровано обтяження на предмет іпотеки. Той факт, що іпотека зареєстрована саме за позивачем ОСОБА_1 лише 30 грудня 2021 року на підставі договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки не змінює факту виникнення в АКІБ «УкрСиббанк» права іпотеки на квартиру 05 червня 2007 року.

Отже, за змістом пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону №1952-IV станом на день звернення до суду позивача, який набув від ТОВ «Інком-Фінанс» права іпотекодержателя щодо іпотеки, зареєстрованої за АКІБ «УкрСиббанк» ще 05 червня 2007 року, наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника, не може бути підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 4 лютого 2019 року Закону №2478-VIII (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №755/5072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі №923/880/18 (пункти 4.44-4.45)).

Якщо у законі і договорі по-різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не суперечать закону чи не заборонені законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19), від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 (провадження №14-711цс19)).

З огляду на наведене вище, позивач не позбавлений можливості пред`явити позичальникові вимогу про порушення зобов`язань за умовами виконання Договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2007 та, як це погоджено умовами п.5.2. Договору іпотеки від 05.06.2007, надіслати рекомендованим листом Іпотекодавцеві повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому зазначити спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені положеннями ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», після чого, звернутися до нотаріуса з метою реєстрації за ним права власності на квартиру.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, позивач не скористався таким своїм правом, не скерував на адресу іпотекодавця повідомлення про застосування застереження про задоволення його, як іпотекодавця, вимог, та, як наслідок, з метою реалізації іпотечного застереження шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру не звертався. Натомість, не маючи законодавчо встановлених перешкод для реалізації таких своїх прав, ініціював даний позов про зняття арешту з майна, жодним чином не обґрунтувавши станом на момент звернення до суду з позовом наявність в нього перешкод у реалізації його права на реєстрацію за собою права власності на іпотечне майно.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що позивач не довів порушення його права іпотекодержателя щодо можливості одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, зокрема реєстрації права власності на квартиру, через накладення на неї арешту державним виконавцем.

Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку» (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2020 року у справі №761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі №331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц).

Що стосується посилань позивача у пред`явленому позові на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 10 квітня 2018 року, прийнятій у справі №910/4772/17 та від 31 жовтня 2018 року - у справі №923/1105/17, в яких Верховний Суд виснував, що накладений на предмет іпотеки арешт є перешкодою для іпотекодержателя для звернення стягнення на це майно, то суд зауважує, що наведена позивачем практика Верховного Суду не є релевантною у даній справі, позаяк вказані постанови Верховного Суду були прийняті на час, коли не було припису, який би дозволяв державному реєстратору провести державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень. Таким приписом (пунктом 7) парламент доповнив частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV на підставі Закону № 2478-VIII, введеного в дію 4 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як це унормовано положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (стаття 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але під час розгляду даної справи цього зроблено не було.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого в особі представника адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс», про зняття арешту з майна, відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 61000, м. Харків, вул. Куликівська, буд. 12, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Інком-Фінанс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Малевича Казимира, буд. 86, .

Повне судове рішення складено і підписано 24 березня 2025 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова