Провадження № 2/761/5917/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Савчук Ю.Н., вивчаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення 223 720,38 грн., в тому числі інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди, завданої невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.10.2022 року у справі № 640/4221/22 та Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 року у справі №320/39273/23.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства ( постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження № 61-14586св21)).

Оскільки позивачем вказані вимоги не були заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, позов в частині відшкодування моральної шкоди належить до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, завданих невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.10.2022 року у справі № 640/4221/22 та Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 року у справі №320/39273/23, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19 зазначила, що наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем. Отже, спори, які виникають у судах, відповідачем у яких є суб`єкт владних повноважень, і ухвалення за результатами цих спорів судових рішень не змінюють правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

У вказаній постанові ВП ВС виснувала, що спір щодо стягнення з ДКС України на користь позивача інфляційних втрат і 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, ухваленого в адміністративній справі.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід розглядати за правилами адміністративного судочинства в порядку КАСУ.

Згідно з ч.4,5 ст.188 Цивільного процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Вказане зазначено також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 2 березня 2023 року у справі № 215/3640/22.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, в разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Вказане відповідає викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №911//1431/18 (провадження №12-228гс18) від 20.11.2018р.

Згідно з ч.6 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів цивільного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

Указаному кореспондує припис ч.6 ст.188 ЦПК України згідно з яким розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Таким чином, Шевченківський районний суд міста Києва не вправі здійснювати розгляд позовної вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки в силу приписів cт.20 КАСУ такі вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, крім того, такі вимоги віднесені до підсудності окружних адміністративних судів, а відтак роз`єднання позовних вимог не вбачається можливим.

Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 02.03.2023 року у справі № 215/3640/22.

Велика палата ВС у постанові від 7 жовтня 2021 року у справі № 9901/285/21 та постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 420/3956/20 також зазначила, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Отже, Шевченківський районний суд міста Києва в розумінні Конвенції не є судом, встановленим законом.

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Згідно п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України крім цього, заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Оскільки підстави для застосування положень ст.188 ЦПК України в даному випадку відсутні, позовна заява підлягає поверненню.

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних та моральної шкоди - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: