ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3394/24

Головуючий у першій інстанції Вовченко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/89/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шарапової О.Л.,

суддів Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

з участю секретаря: Шапко В.М.

Сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»,

відповідач: ОСОБА_1 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика».

Оскаржується заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором №105064-КС-016 про надання кредиту від 12.09.2023 у сумі 317 047,36 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №105064-КС-016 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 73 000 грн, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,1505137 % за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Станом на 26.05.2024 утворилась заборгованість у розмірі 317 047,36 грн, що складається з: 73 000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 233 097,36 грн - сума прострочених платежів по процентах, 10 950,00 грн - суми прострочених платежів по комісії.

Заочним рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість по кредитному договору №102064-КС-016 від 12.09.2023 в розмірі 146 000,00грн та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 750 грн 10 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес позика» просить оскаржуване заочне рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованим та не сплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом в розмірі 160 097,36 грн та про стягнення комісії за надання кредиту в сумі 10 950,00 грн, а разом в сумі 171 047,36 грн - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних вимог, в іншій частині заочне рішення залишити без змін, здійснити розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що заочне рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що висновки суду базуються на хибному ототожненню процентів, які нараховуються протягом строку кредитування, та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання; а також помилковому сприйняттю норм чинного законодавства та існуючого судової практики щодо, начебто, можливості суду зменшувати розмір процентів за кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що до тексту кредитного договору було включено умову сплати відповідачем процентів за користування кредитом (пункти 1, 2, 3), а тому їх нарахування є законним та обгрунтованим, а також не було досліджено, що обов`язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені пунктами 2.4, 3.2, 3.2.2 Договору.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що і комісія за надання кредиту також була передбачена умовами кредитного договору (пункти 2.1, 2.5, 2.3.2), Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (пункти 1.4.11, 2.7, 5.3), Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив таке.

Встановлено, 12.09.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 105064-КС-016 підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 73 000 грн строком на 24 тижні, на умовах сплати процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 189 840 грн.

Договором визначено, що комісія за надання кредиту становить 10 950 грн, розмір якої залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору та не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Договором передбачене нарахування процентів за користування кредитними коштами в разі неповернення кредиту за стандартною, а не за зниженою ставкою.

Сторонами в п. 3.2.3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 73 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , який вказаний позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 30.05.2024 про проведення платежів відповідачу на картку в сумі 25 000,00 грн, 25000 грн та 23 000 грн (а.с.50-51). Факт отримання кредитних коштів відповідачем не оспорювався.

Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» на картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , перераховано трьома траншами 73 000,00 грн (а.с.125, 126 зворот).

Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору відсутні.

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором на 27 лютого 2024 року ( строк кредитування) становить 317 047,36 грн, що складається з: 73 000 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 233 097,36 грн - суми прострочених платежів по процентах, 10 950 грн - суми прострочених платежів по комісії (а.с.11-13). Правильність вказаного розрахунку відповідачем не спростована.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по комісії за кредитним договором та частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що нараховані відсотки є непомірно високими по відношенню до отриманої суми грошових коштів та основного боргу та такі підлягають зменшенню, пропорційно до суми основного боргу; окрім того, оскільки в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, тому у відповідача відсутній обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не грунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитувнаня» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 10 950 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за комісією у розмірі 10 950 грн 00 коп.

Встановлено судом, що відповідач суму боргу за графіком не сплачував, а тому заборгованість по процентам за користування кредитними коштами відповідно до умов договору нараховується за кожен день користування кредитом на фактичний залишок заборгованості за встановленою процентною ставкою.

Зазначений розрахунок відповідає умовам укладеного сторонами договору про надання кредиту та встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дійшов до переконання, що розрахунок суми заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, наданий суду Товариством, відповідає умовам укладеного сторонами договору та вимогам закону. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити.

Заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року змінити, стягнувши з в ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» суму заборгованості за кредитним договором в сумі 317047 грн. 36 коп. та у відшкодування сплаченого судового збору 3 804 грн. 57 коп.

Стягнути з в ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи 3 081 грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: