РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

- заочне -

Справа № 495/9331/24

Номер провадження 2/495/1353/2025

20 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, суд

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, у кому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 31.10.2021 у сумі 22 000 доларів США.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 жовтня 2021 року ним було укладено договір позики з ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_2 отримав від позивача в позику строком на 2 (два) місяці грошові кошти в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США.

В день укладення договору позики, а саме 31.10.2021, позивач особисто передав обумовлені договором та зазначені в розписці грошові кошти в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Свідченням отримання відповідачем від позивача коштів в борг є видана останньому 31.10.2021 розписка. Окрім того, грошові кошти передано в присутності свідка ОСОБА_5 .

Вказана сума коштів передана в іноземній валюті (долари США), що не заборонено чинним законодавством України.

Ураховуючи домовленість з відповідачем та за умовами договору позики від 31.10.2021, відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти також в іноземній валюті, а саме в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США, та проценти за користування чужими коштами з розрахунку 10 % за місяць (500 доларів США), у строк на два місяці, тобто до 31 грудня 2021 року, про що зазначив у розписці.

На виконання умов договору позики, відповідач повернув лише проценти за користування коштами за два місяці в сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США.

Таким чином, станом на кінець жовтня 2024 року підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 31.10.2021 в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США + проценти за користування коштами (10% від загальної суми боргу 5 000 доларів США - 500 доларів США х 34 місяці = 17 000 (сімнадцять тисяч ) доларів США, а всього 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

З урахуванням інформації Національного банку України щодо офіційного курсу гривні щодо долару США (станом на 08.10.2024 вартість долару США складає 41,14 гривень), заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за договором позики від 31.10.2021 складає 905 080 гривень.

Позивач неодноразово спілкувався з ОСОБА_2 з приводу повернення боргу, однак останній кожного разу повідомляв йому про різні причини неможливості виконати боргові зобов`язання.

Разом з цим, ураховуючи що 31.12.2021 наступив кінцевий строк сплати боргу, всіляке ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором позики від 31.12.2021, позивач вважає, що через незаконні дії відповідача порушені його майнові права та законні інтереси, що дає право звернутися з позовом до суду.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2024 /суддя Боярський О.О./ провадження по вказаній справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

14.10.2024 надійшла заява про відвід судді Боярського О.О.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2024 /суддя Боярський О.О./ заява про відвід судді була визнана необґрунтованою та справу передано до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Боярського О.О.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2024 заява про відвід судді Боярського О.О. була передана на розгляд судді Заверюсі В.О.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2024 /суддя Заверюха В.О./ заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського Олександра Олександровича від розгляду цивільної справи № 495/9331/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою було задоволено.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2024 № 600 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з задоволенням заяви про відвід судді Боярського О.О. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 19.11.2024 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімовій Н.Д.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2024 /суддя Анісімова Н.Д./ цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою була прийнята до провадження судді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2024 /суддя Анісімова Н.Д./ підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони, згідно з яким просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 /позивач/ надав у борг грошові кошти ОСОБА_2 /відповідачу/ на суму 5 000 доларів США. Факт отримання коштів підтверджено розпискою, згідно якої ОСОБА_2 /відповідач/ 31.10.2021 одержав борг від ОСОБА_1 /позивача/ грошові кошти у сумі 5 000 доларів США (п`ять тисяч доларів США).

Вказаною розпискою також встановлено, що відповідач взяв у борг грошові кошти у сумі 5 000 доларів США під 10 % на строк 2 місяці. Відсотки зобов`язувався сплачувати щомісячно. Грошові кошти отримав у присутності свідка.

Розписка складена 31.10.2021 та підписана відповідачем.

Станом на 31.12.2021 (строк повернення боргу за розпискою) відповідач грошові кошти в сумі 5 000 доларів США не повернув і даний факт не спростовується матеріалами справи.

Як зазначив позивач на виконання умов договору позики, відповідач повернув лише проценти за користування коштами за два місяці в сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 по справі № 6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц.

Вищевикладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016 року по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за умовами ст. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

За змістом ст.ст. 1046, 1049, 192 ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, тому згідно вказаної вище розписки виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в доларах (400 доларів США), а не в національній валюті.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 року відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 і від позиції Верховного Суду у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила наступні висновки: «Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.»

Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари, що в розписці зазначено про борг у доларах, що за змістом розписки позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, - то суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній у розписці сумі, і тому поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв».

Дана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду

Отже, згідно наданої позивачем розписки вбачається, що ОСОБА_2 особисто написав вказану розписку і даний факт не оспорюється позивачем та самим відповідачем. У вказаній розписці чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом відповідача. Окремо міститься положення про відсотки.

Дана розписка, яка є правочином, не визнана недійсною у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.

Боргова розписка не містить будь-яких відміток щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань. Інші докази, що підтверджували б повернення боргу, в матеріалах справи також відсутні.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу розмірі 22 000 доларів США.

Розподіл судових витрат

З відповідача також підлягає стягненню на користь держави 9050,80 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати такого на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість договором позики від 31.10.2021 у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 9 050 гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Н.Д. Анісімова