УХВАЛА

21 березня 2025року

м. Київ

справа № 644/5044/23

провадження № 61-2833ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побуттех» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Побуттех» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі та скасування наказів, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов`язати ТОВ «Побуттех» нарахувати заробітну плату з урахуванням індексації за періоди з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року по 24 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 22 серпня 2022 року, з 23 серпня 2022 року по 22 листопада 2022 року, з 21 листопада 2022 року по 19 лютого 2023 року, з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року; стягнути з ТОВ «Побуттех» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати з урахуванням її індексації в сумі 212 816,95 грн.; стягнути з ТОВ «Побуттех» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 25 961,01 грн.; визнати незаконним та скасувати накази про надання відпусток без збереження заробітної плати від 01 березня 2022 року № 9, від 01 квітня 2022 року № 11, від 25 квітня 2022 року № 13, від 25 травня 2022 року № 14, від 23 серпня 2022 року № 18, від 21 листопада 2022 року № 22, від 20 лютого 2023 року № 3 в частині надання ОСОБА_1 , головному енергетику ТОВ «Побуттех» відпусток без збереження заробітної плати з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року по 24 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року, з 01 червня 2022 року по 22 серпня 2022 року, з 23 серпня 2022 року по 22 листопада 2022 року, з 21 листопада 2022 року по 19 лютого 2023 року, з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року, визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Побуттех» від 20 червня 2023 року № 10, яким ОСОБА_1 було звільнено 20 червня 2023 року за власним бажанням; поновити ОСОБА_1 на посаді головного енергетика ТОВ «Побуттех»; одночасно з винесенням рішення про поновлення на роботі стягнути з ТОВ «Побуттех» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15 липня 2019 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Побуттех» на посаді головного енергетика. Впевнившись, що його трудові права порушуються, ОСОБА_1 19 червня 2023 року написав заяву про звільнення за власним бажанням. Після отримання відповідачем цієї заяви, на зустрічі із заступником директора 20 червня 2023 року позивачу було запропоновано поставити свої підписи у наказах «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», датованих 2022 і 2023 роками. Пропозиція відповідача зводилась до того, щоб позивач підписав накази «заднім числом». До цього моменту затримка у виплаті заробітної плати на вказані періоди пояснювалась проблемами із надходженням грошових коштів на підприємство. Але у 2022 та 2023 роках він не писав заяв на надання відпусток без збереження заробітної плати, а працював та виконував свої безпосередні трудові обов`язки. 20 червня 2023 року позивача було звільнено з роботи, а щодо заборгованості по заробітній платі було повідомлено, що вона виплачуватись не буде. Причина відмови у виплаті заробітної плати була обумовлена виданими по підприємству наказами про надання відпусток без збереження заробітної плати, з якими позивач не був ознайомлений і про існування яких дізнався 20 червня 2023 року. Позивач вважає наказ від 20 червня 2023 року №10 про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем було порушено законодавство про працю. Крім того, відповідач не провів своєчасного розрахунку з позивачем у день звільнення. Через прийняття в односторонньому порядку відповідачем рішення щодо невиплати позивачу заробітної плати, утворилась заборгованість з заробітної плати в сумі 212 816,95 грн та з виплати компенсації за невикористану відпустку в сумі 25 961,01 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2025 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2024 року в частині вимог про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано. Позовні вимоги у зазначеній частині задоволено частково.

Скасовано наказ від 20 червня 2023 року № 10 про звільнення ОСОБА_1 .Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного енергетика ТОВ «Побуттех» з 20 червня 2023 року.

Стягнено з ТОВ «Побуттех» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 154 324,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

03 березня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не досліджувались письмові докази по справі, оскільки сторони про це не просили, що зафіксовано технічним записом судового засідання. Мотивувальні частини оскаржуваних рішень не містять в собі на обґрунтування того, яким чином і в який спосіб відповідач виконав свій обов`язок ознайомити позивача з наказами про надання відпусток без збереження заробітної плати. Висновок судів про перебування позивача у спірні періоди часу у відпустках без збереження заробітної плати та про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати та стягнути заборгованість із заробітної плати прийняті із порушенням норм процесуального права, оскільки такі висновки зроблені на припущеннях. Апеляційний суд під час проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустив помилки, оскільки провів розрахунок взявши за основу повідомлену відповідачем середньоденну заробітну плату у розмірі 367,44 грн. Апеляційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, створив ситуацію, за якої позивач у майбутньому буде позбавлений можливості відстоювати свої права у інших судових процесах з аналогічних підстав.

11 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Побуттех» надіслало на адресу Верховного Суду клопотання про відмову у відкритті касаційного провадження, яке мотивовано тим, що судом першої інстанції віднесено цю справу до категорії малозначних, оскільки її розгляд здійснювався у порядку спрощеного провадження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі та скасування наказів. Ціна позову в частині майнових вимог у справі становить 238 777,96 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 644/5044/25 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, зокрема, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі № 644/5044/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко