Провадження № 22-ц/4808/389/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Пнівчук О.В.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Бородовського С.О. у м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання їх батька ОСОБА_1 ..

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2024 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 квітня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції задовлена частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 204 року скасовано, ухвалено рішення про часткове задовлення вимог позивача з встановленням порядку, згідно з яким діти почергово один тиждень проживають із батьком ОСОБА_1 , а три тижні з матір`ю ОСОБА_2 (т.2 а.с.64-71).

09 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 10 квітня 2024 року, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення (т.2 а.с.92).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення суду від 10 квітня 2024 року, оскільки рішення суду по суті спору від 22 лютого 2024 року скасовано, відповідно, втратило законну силу і додаткове рішення від 10 квітня 2024року (т.2 а.с.100).

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.149-158).

03 грудня 2024 року ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей закрито у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення суду від 22 лютого 2024 року (т.2 а.с. 203-204).

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, 29 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Рішення по суті спору і додаткове рішення від 10 квітня 2024 року мають законну силу з 03 грудня 2024 року, тому заявнику поновлений строк на апеляційне оскарження додаткового рішення, оскільки він пропущений з поважних причин.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатили у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Однак ні відповідач, ні її представник до закінчення судових дебатів у справі не подавали до суду відповідних доказів протягом встановленого строку і це залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Вказує, що представник відповідача здійснив власноруч формування квитанції до прибуткового касового ордера №28/2 від 28.02.2024 року. Крім того відповідач та його представник не надали суду доказів того, що відповідач не могла швидше, ніж у встановлений ст. 141 ЦПК України строк здійснити оплату коштів за правничу допомогу.

Також зазначає, що відповідач та її представник подали до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, однак, не надали доказів надсилання копії такої заяви та доданих до такої документів позивачу, що є процесуальним порушенням.

Представник відповідача не подав детального опису робіт (наданих послуг) та доказів необхідності здійснення витрат (ст. 137 ЦПК). Крім того вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг (робіт), ціною позову. Відповідач та її представник не дотрималися вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, наслідком чого є зменшення витрат на правничу допомогу або відмови у стягненні таких.

Також в поданій суду заяві про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача посилається на Договір від 15.07.2022 року та додаткову угоду від 16.12.2022 року, Договір від 03.01.2023 року, які укладені в час, коли Івано-Франківським міським судом розглядалися інші судові справи між тими самими сторонами. Таким чином, відповідач не довела та не надала суду доказів того, що просить стягнути витрати на правничу допомогу саме по даній справі. Є незрозумілим, необґрунтованим та недоведеним належним чином, в якій конкретно справі відповідачем понесено такі витрати. Ані Договір про надання правничої допомоги, ані квитанції не визначають, в якій саме справі понесено витрати на оплату послуг адвоката.

Отже, вважає докази понесених витрат відповідачем на правничу допомогу необґрунтованими, недостатніми та не підтвердженими.

Крім того вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають принципу співрозмірності. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є безпідставно завищеним, виходячи як з того, що відповідач не дотримався вищенаведеного процесуального порядку, також і через скасування повністю основного рішення, що має неодмінно призвести до скасування і додаткового рішення, або визначення суми таких витрат у меншому розмірі для відповідача, виходячи з отриманого результату (в первісному випадку відмова від позову, а за наслідком розгляду справи судом апеляційної інстанції часткове задоволення позову позивача, отже, прийняття рішення не на користь відповідачки). Тому обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності та співмірності.

Просить скасувати додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 10 квітня 2024 року, в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.3 а.с.4).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення відповідача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання їх батька ОСОБА_1 (т.1 а.с.1-14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надавала відзив на позовну заяву, в якому вказувала попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу а розмірі 20000 грн (т.1 а.с.53)

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2024 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з позивачем ОСОБА_1 відмовлено (т.1 а.с.177-179).

29 лютого 2024 року адвокат Кузик В.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав заяву про поновлення процесуального строку для подачі доказів понесених судових витрат на правничу допомогу та заяву про ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с 183, 186)

До заяви представник долучив докази, що 15.07.2022 року адвокат Кузик В.І. та відповідач ОСОБА_2 уклали договір про надання правової допомоги на строк до 31.12.2022 року (т.1 а.с.190).

16.12.2022 ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 склали додаткову угоду №1 до договору від 15.07.2022, відповідно до якої погодили витрати в сумі 1200 грн за одне судове засідання, що вартість години роботи адвоката становить 1200 грн, а також 10000 грн за проект відзиву на позовну заяву в цьому спорі. Обумовили, що при підписання даної угоди клієнт оплачує адвокату 10000 грн, а після ухвалення рішення у справі сторони підписують акт надання послуг з правової допомоги (т.1 а.с 194).

03.01.2023 року адвокат Кузик В.І. та відповідач уклали договір про надання правової допомоги на строк до 31.12.2024 року (т.1 а.с.192-193).

28.02.2024 року ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 склали акт про надання послуг на суму 17200 грн (т.1 а.с.195)

28.02.2024 року ОСОБА_4 видав квитанцію до прибуткового касового ордеру за договором від 15.07.2022 на суму 7200 гривень (т.1 а.с.196).

Вирішуючи питання про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір витрат у розмірі 17 200,00 грн не доведений заявником, а тому, врахувавши клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в частині компенсації за судові засідання, кількість і тривалість яких обумовлена особливостями процесуальної поведінки відповідача та перешкоджанням органу опіки та піклування в здійсненні його повноважень, суд стягнув з позивача на користь відповідача 10 000 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного закону).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Статтею 246 ЦПК Українипередбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченомустаттею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК Україниє усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність заяви до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.

Встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 заявляла про намір подати докази щодо розміру судових витрат та вказувала попередній розрахунок витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.30-33).

Отже, відповідачкою у її першій заяві по суті спору був заявлений орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу. Тому зазначене повністю спростовує твердження апелянта про те, що відповідачем не було заявлено до судових дебатів про розподіл витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення на підтвердження факту понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано:

- Договір доручення про надання правової допомоги №133 від 15 липня 2022 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Кузиком В.І., в пункті 1.1. якого зазначено, що «предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів»;

- Договір доручення про надання правової допомоги №133/1 від 03 січня 2023 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Кузиком В.І., п.3.1. якого продовжено термін дії договору до 31 грудня 2024 року;

- Додаткову угоду №1 до Договору-доручення №133 від 15 липня 2022 року, якою визначено наступне:

1) адвокат представляє інтереси Клієнта в Івано-Франківському міському суді у справі Гуменяк І.С. про визначення місця проживання дітей;

2) гонорар адвоката за правову допомогу у спорі вказаному у п.1 цієї додаткової угоди визначається з урахуванням обсягу наданої правової допомоги. Часу затраченого адвокатом на надання правової допомоги, складності завдань, отриманого результату та інших обставин та факторів;

3) розмір вартості наданих адвокатом послуг визначається сталими сумами за виконання конкретних завдань і погодинною оплатою у випадках визначених сторонами, зокрема: підготовка відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей - 10 000 грн.; участь в одному судовому засіданні -1200 грн.; гонорар роботи адвоката (за умови погодинної оплати за надані послуги) становить 1200 грн.

- Акт наданих послуг від 28 лютого 2024 року в рамках договорів від 15 липня 2022 року та від 03 січня 2023 року у справі 344/12972/22.

- Квитанцію до прибуткового касового ордера №28/2 від 28 лютого 2024 року на суму 7200 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що не доведено належним чином, по якій саме справі відповідачем понесено витрати на правничу допомогу, зводяться до припущень та спростовуються матеріалами справи. Адже Додатковою угодою №1 та Актом наданих послуг вказано, в межах якої справи надавалася правнича допомога, про відшкодування витрат на яку просить відповідач.

Крім того апелянт вказує про відсутність доказів направлення позивачу заяви про стягнення понесених судових витрат разом із доказами, що підтверджують такі витрати.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненаправлення іншій стороні копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.

У випадку недотримання заявником вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншій стороні, а також у разі ненадання суду доказів підтвердження факту такого надсилання, суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.

Наведені висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/14138/18 та від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18.

Проте, положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України не можуть бути (у випадку їх недотримання) безумовною підставою відмови у розподілі витрат на правову допомогу, якщо іншій стороні надано можливість спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат, у тому числі на правову допомогу, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Однак з матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 судом першої інстанції було направлено судову повістку про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с.199). 05 березня 2024 року позивач звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи у зв`язку із надходженням повідомлення про призначення до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення на 10 квітня 2024 року (т.1 а.с.203). 21 березня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яке було враховано судом першої інстанції при ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с.206).

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд мав відмовити у задовленні заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку із порушенням відповідачем правил частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, згідно з яким копії доказів, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, і тому суд не може брати до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, то колегія суддів зауважує, що позивач фактично був ознайомлений з матеріалами справи, в тому числі із заявою відповідача з наданими доказами факту надання правничої допомоги, надав заперечення, чим реалізував свої процесуальні права.

Отже, незважаючи на те, що відповідачем у порушенням правил ЦПК України не були направлені позивачу копія заяви і копії доказів судових витрат, права позивача при вирішенні судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу не були порушені, оскільки позивач 05 березня 2024 року був ознайомлений з заявою представника відповідача з наданими доказами виконання правничої допомоги, надав власне клопотання з міркуваннями стосовно розміру судових витрат, і суд першої інстанції при постановленні 10 квітня 2024 року додаткового рішення врахував його думку стосовно розміру таких витрат.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, крім посилання позивача на затягування розгляду справи з боку відповідача, що привело до збільшення кількості судових засідань, не містять конкретних та обґрунтованих аргументів щодо неспівмірності заявлених судових витрат.

В той же час, при ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції не належним чином було перевірено підстави розрахунку компенсації відповідачу витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів належним чином мотивів щодо виключення з суми відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу в частині оплати роботи адвоката за участь в судових засіданнях, які підлягали б стягненню з позивача.

З мотивувальної частини додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, враховуючи заяву позивача про зменшення розміру витрат, виходив з того, що компенсація витрат за участь адвоката в судових засіданнях не підлягає відшкодуванню, адже кількість і тривалість таких судових засідань обумовлена особливостями процесуальної поведінки відповідача, з огляду на її відмову взаємодіяти з органом опіки та піклування та перешкоджанням такому з боку ОСОБА_2 в здійсненні його повноважень.

Однак з такими мотивами для виключення цих судових витрат апеляційний суд не погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено чотири судових засідання, а саме 30.03.2023 року, яким закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду, 10.08.2023 року, під час якого вирішувались клопотання позивача та відповідача про долучення доказів, 29.11.2023 року розгляд справи по суті спору та 22.02.2024 року під час якого ухвалено остаточне рішення суду.

З Додаткової угоди №1 до Договору доручення №133 від 15 липня 2022 року та Акту наданих послуг (т.1 а.с. 144-145) вбачається, що участь участь адвоката в одному судовому засіданні становить 1200 грн. Тому колегія суддів вважає, що є достатньо підтвердженою сума 4800 грн, за участь адвоката в судових засіданнях у даній справі.

Також обґрунтованою з урахуванням умов договору є сума у розмірі 1200 грн за підготовку заперечення на заяву про повторне витребування висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, адже такі містяться в матеріалах справи.

Отже, заявником достатньо доведено факт надання правничої допомоги на суму 6000 грн за вищевказані послуги.

Однак апеляційний суд вважає розмір витрат, визначений представником відповідача у сумі 10 000 грн за підготовку відзиву необґрунтовано завищеним. У наданих адвокатом доказах на підтвердження відшкодування судових витрат відсутній розрахунок витраченого часу на підготовку проекту відзиву. Колегія суддів вважає, що написання відзиву не потребувало значного обсягу часу та не вимагало особливої юридичної і технічної роботи

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених відповідачем в суді першої інстанції на правничу допомогу в частині підготовки відзиву на позовну заяву є не співмірною зі складністю справи, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обсяг виконаних робіт.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, керуючись принципами співмірності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що сума 4000 грн в рахунок відшкодування витрат на такий вид правничої допомоги як підготовка відзиву в суді першої інстанції буде співмірною виконаній роботі.

Отже, до стягнення на користь відповідача підлягає сума витрат на правничу допомогу розміром 10 000 грн., яка співпадає із сумою, яку суд першої інстанції визначив в оскарженому додатковому рішенні, однак належним чином не мотивував своє рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/43/22.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити визначений судом першої інстанції розмір компенсації судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн, однак змінити додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

О.В. Пнівчук