Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

-з участю:

представника позивача адвоката Шевчука В.О.,

представника відповідача Куриляк М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович, до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент патрульної поліції про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент патрульної поліції про витребування з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у Тернопільській області транспортного засобу марки Audi A8, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 без оплати нарахованих штрафів за порушення ПДР до моменту набуття права власності позивачем на наданий автомобіль, вартості послуг з транспортування та зберігання на спеціальному майданчику тимчасового зберігання.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що 31 травня 2024 року набула у власність автомобіль марки Audi A8, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . На теперішній час автомобіль перебуває на спецмайданчику тимчасового зберігання ГУНП в Тернопільській області в с.Байківці Тернопільського району. На її усні прохання повернути автомобіль, працівники спецмайданчику відмовляються, мотивуючи тим, що потрібна згода УПП в Тернопільській області, сплата штрафів та послуг із зберігання автомобіля.

Вказує, що за час перебування автомобіля у її власності вона жодних ПДР не порушувала та автомобіль був поміщений на спецмайданчик до набуття нею права власності, за порушення ПДР попереднім власником майна.

Посилаючись на наведене та те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, а відповідач продовжує утримувати автомобіль, яким порушує її право власності в частині володіння та користування, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначеного розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2024 року, яка винесена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву. Вказав, що позивач 31 травня 2024 року зареєструвала на своє ім`я автомобіль марки Audi A8, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . 29 березня 2021 року вказаний автомобіль поміщений на спеціальний майданчик ГУНП в Тернопільській області, що в с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області, за порушення вимог ч. 4 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП водієм ОСОБА_2 . Процедура повернення затриманого транспортного засобу здійснюється відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102. Умовам повернення автомобіля є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а у разі винесення постанови про накладення штрафу- його сплата. Також зазначив, що відповідач добросовісно, відповідно до вимог закону зберігає спірний транспортний засіб в належному стані на спецмайданчику. Позивачем не доведено, що вона зверталась до відповідача із заявою про повернення автомобіля та отримала відмову.

Звернув увагу на необґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правову допомогу та їх не співмірність із складністю справи та наданими адвокатом послугами. Посилаючись на наведене, просила відмовити у позові.

Третя особа подала пояснення по справі. Зазначила, що 29 березня 2021 року о 04 год. 40 хв. в м. Тернополі по вул. Степова працівниками поліції було виявлено автомобілем марки «Audi A8», державний номерний знак НОМЕР_2 , водій якого не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. В процесі спілкування з водієм, в останнього, було встановлено ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій ОСОБА_2 категорично відмовився. У зв`язку з чим працівниками поліції відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адпінітстративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Спірний автомобіль було евакуйовано та поміщено на спеціальний майданчик в с.Байківці Тернопільського району. 26 червня 2024 року до УПП надійшов запит адвоката Шевчука В., на який надано відповідь про умови повернення транспортних засобів та те, що до компетенції УПП не входить зберігання та видача транспортних засобів зі спеціальних майданчиків, а лише надається інформація щодо виконання винесених постав про накладення стягнення. Вважає, що працівники УПП при тимчасовому затриманні спірного автомобіля та доставлення його на спеціальний майданчик, як суб`єкти владних повноважень , діями в межах наданих їм законом повноважень. Умовами повернення автомобіля є оплата вартості послуги з транспортування, зберігання, а в разі винесення постанови про накладення стягнення - сплата штраф. Посилаючись на наведене, просила відмовити у позові.

У судовому засіданні адвокат Шевчук В.О. позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Куриляк М.Г. заперечила щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Представник був присутній у попередніх судових засіданнях, заперечив щодо задоволення позову.

Судом встановлено, що 29 березня 2021 року о 04 год. 40 хв. в м. Тернополі по вул. Степова водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Audi A8», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій ОСОБА_2 категорично відмовився. У зв`язку з чим працівниками поліції відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_2 керував таким автомобілем будучи обмеженим у праві керування постановою ВП № 58536724 від 13 вересня 2019 року виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Вказаними діями вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Вказані обставини встановленні постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року, 20 травня 2021 року, які набрали законної сили.

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу А 55 від 29 березня 2021 року складено о 05 год 08 хв. працівниками УПП в Тернопільській області встановлено, що здійснено огляд спірного транспортного засобу та поміщення його на зберігання на спецмайданчик в с.Байківці. Огляд та затримання здійснено у зв`язку із ст.ст. 265-2, ч. 4 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Власник спірного автомобіля ОСОБА_2 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

31 травня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6141/2024/4648906, який зареєстрований та підписаний сторонами у сервісному центрі 6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області .

Згідно умов п.п. 1.1, 2.1, 2.2 договору, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 транспортний засіб марки Audi A8, синього кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Спірний транспортний засіб належить продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію від 21 травня 2024 року ТСЦ 6141. Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Право власності переходить до покупця з моменту підписання договору. Згідно умов п. 1.2 договору, сторони погодили, що продавець гарантує, що транспортний засіб, належить йому на праві власності, не обтяжений арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не є предметом спору у суді.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 встановлено, що спірний транспортний засіб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 від 31 травня 2024 року.

Відповідно до відповіді УПП в Тернопільській області від 24 червня 2024 року на запит адвоката Шевчука В.О., спірний транспортний засіб тимчасово затриманий працівниками УПП в Тернопільській області та доставлений на спецмайданчик ГУНП в Тернопільській області в с.Байківці на підставі вимог ст. 265-2 КУпАП. Умовою повернення автомобіля є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання автомобіля, а також сплата штрафу. До компетенції УПП не входить видача транспортних засобів із спецмайданчика, а лише надається інформація щодо виконання винесених постанов про накладення стягнення.

Як вбачається із листа ГУНП в Тернопільській області від 03 вересня 2024 року за № 1194-2024, спірний автомобіль поміщений на спецмайданчик в с.Байківці 29 березня 2021 року, де перебуває по даний час, внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог ч. 1 ст. 130 та ч. 4 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_1 не зверталась із письмовою заявою про повернення спірного автомобіля.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно з вимогами частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу вимог ст 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч. 7 ст. 319 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,4 ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Положеннями ст. 387 ЦК встановлено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння .

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Встановлено, що у даній справі, позивач звернулась до суду із позовом до відповідача та просила витребувати спірний транспортний засіб, посилаючись на те, що вона набула його у власність 31 травня 2024 року, є добросовісним набувачем, не знала та не могла знати про наявність несплачених штрафів попереднім власником.

Тобто позивач наполягає на поверненні їй транспортного засобу посилаючись на положеннями ст. 387 ЦК, вважаючи, що спірний автомобіль знаходиться у відповідача, без законних на те підстав.

Перебування спірного транспортного засобу на спецмайданчику, потрібно розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на це майно.

У даному випадку, якщо позивач є власником транспортного засобу та залишається його володільцем, а тому для захисту його права застосовується інститут усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник автомобіля, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такого транспортного засобу.

З урахуванням наведених норм права та практики Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про витребування майна із застосуванням правового механізму, передбаченого положеннями статті 388 ЦК України, оскільки з урахуванням конкретних обставин цієї справи така вимога не є належним способом захисту права власника.

Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення спірного майна.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, підстав для розподілу судових витрат згідно вимог ст. 141 ЦПК України, не має.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент патрульної поліції про витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Тернопільській області, адреса місцезнаходження вул. Валова,11 м. Тернопіль, .

Третя особа: Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження вул. Федора Ернста, 3 м.Київ, .

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька