Справа № 444/4310/24
Провадження № 2/444/272/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

25 лютого 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретаря судового засідання Сенько М.-Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, третя особа: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Гавінська Мирослава Іванівна, про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і її бабуся ОСОБА_3 . Померлі проживали в АДРЕСА_1 (колишній Жовківський район) в будинку, який ними було зведено в 1980 році. Право власності на будинок було зареєстровано лише в погосподарських книгах Погариської сільської ради як робітниче господарство, головою якого значився дід ОСОБА_2 .

Відповідно до чинного на той час законодавства, реєстрація господарств проводилася в погосподарських книгах, які були формою статистичного обліку. Ще до смерті діда ОСОБА_2 та бабусі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх син, який доводився батьком позивачки - ОСОБА_4 , що стверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданим Погариською сільською радою.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, спадкоємцем на яке, відповідно до ч.2 ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) є позивачка, як внучка, оскільки на час відкриття спадщини не було вже в живих їхнього сина, а її батька позивачки - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Мариняк Н.М., де відкрито спадкові справи № 66/2022 після смерті діда ОСОБА_2 , та №67/2022 після смерті ОСОБА_3 , і їй вже видано свідоцтво про право на спадщину земельної частки (паю), які належали померлим, а щодо видачі свідоцтва про право на спадкування будинку в АДРЕСА_1 02.10.2024 року їй відмовлено вже приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Гавінською М.І. та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно із-за відсутності правовстановлюючих документів на ім`я померлого ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що спадщину вона прийняла, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майно, обробляє земельну ділянку, ремонтує будинок. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 11.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2024 року, витребувано від Львівського державного нотаріального архіву копію спадкової справи №66/2022, яка заведена приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.12.2024 року розгляд справи відкладено на 04.02.2025 року.

04.02.2025 року розгляд справи відкладено на 25.02.2025 року.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача - Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду направлено листа в якому зазначено, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог позивача та просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника за наявними матеріалами справи.

Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Гавінська Мирослава Іванівна в підготовче судове засідання не прибула, однак подала письмового листа, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності. Окрім того, на ухвалу суду від 11.11.2024 року надіслано на адресу суду 18.12.2024 року належно засвідчену копію спадкової справи, яка заведена після смерті після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Погариською сільською радою, актовий запис № 9 (арк.спр.11).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Погариською сільською радою, актовий запис № 14, встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка є бабусею позивачки (арк.спр.11).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого Погариською сільською радою встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , який був батьком позивачки, що стверджується свідоцтвом про її народження (арк.спр.12). Дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » позивачкою змінено на прізвище « ОСОБА_6 » що підтверджено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 21.11.1987 року (арк.спр.13).

Про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 є сином померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується Витягом з державного реєстру про реєстрацію народження від 10.10.2024 року виданого Жовківським відділом РАЦС.

З виписки із погосподарської книги Погариської сільської ради (на даний час Добросинсько-Магерівська сільська рада) встановлено, що господарство в АДРЕСА_1 , станом на 30.06.1990 року відносилося до робітничого типу двору, головою якого значився ОСОБА_2 .

З довідки Червоноградського МБТІ встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 не зареєстровано.

З технічного паспорта виготовленого Червоноградським МБТІ встановлено, що загальна площа будинку в АДРЕСА_1 становить 79,6 кв.м., житлова 49,5 кв.м., допоміжні приміщення 30,1 кв.м.

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З копії спадкової справи №66/2022 відкритої приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Мариняк Н.М. встановлено, що така відкрита за заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 .

З листа приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Гавінської М.І., від 02.10.2024 року встановлено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже позивач ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) є спадкоємцем за законом так як внуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями по закону, якщо до часу відкриття спадщини немає в живих того із його родичів, які були спадкоємцями.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), ОСОБА_1 є такою що прийняла спадщину вступивши у володіння та управління майном.

Оскільки батько позивачки ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ще до смерті свого батька ОСОБА_2 , позивачка має право на майно, на яке мав право померлий.

А відтак, суд дійшов висновку, що позивачка має право на спадкування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд враховує те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, дане право ніким не оспорюється.

Ураховуючи наведене вище, суд належним чином оцінивши зібрані в справі докази, кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що встановлені судом обставини свідчать достатність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, ч.3 ст. 200, ст. 206, ст. ст. 258-259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 79,6 кв.м., житлова 49,5 кв.м., допоміжні приміщення 30,1 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07.03.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.