СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2669/23
Провадження № 2/306/22/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Уліганинець П.І.

за участю секретаря судового засідання Сова-Фафула А.Я.

представника відповідача Лишанича А.А.

представника Закарпатської

обласної прокуратури Козара М.М.

представника ГУНП

в Закарпатській області Олексій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Закарпатська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Закарпатській області про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування (слідства), прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом посилаючись на те, що 28 листопада 2014 року його було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. З моменту затримання і до 09.12.2015 року він перебував під вартою допоки, ухвалою Свалявського районного суду від 09.12.2015 року запобіжний захід з тримання під вартою щодо нього змінено на домашній арешт. Зазначає, що відповідно до вироку Мукачівського міськрайонного суду від 30.01.2020 року, ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.03.2022 року, залишеного без змін, його визнано невинуватим у вчиненні вищезгаданого кримінального правопорушення. Відповідно до постанови ККС ВС від 22.08.2023 року вищезгадані судові рішення залишені без змін. Таким чином, остаточно підтверджено його невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вказує, що за час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у тривозі за його життя, приниження честі та гідності, почуття зневаги від сусідів, моральні страждання унаслідок морального та фізичного впливу, що вимагало додаткових зусиль для відновлення організації життя та здоров`я. Вважає, що загальний розмір заподіяної йому моральної шкоди, у результаті незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду складає 12 530 700, 00 грн, що еквівалентно 3000 Євро за кожен місяць досудового розслідування та судового провадження.

У поданому відзиві представник відповідача Державної казначейської служби України щодо задоволення позову заперечив, з підстав невірного, на його думку, визначення суб`єктивної сторони спору, безпідставно завищеною сумою завданої моральної шкоди. Окрім того просив залучити у якості співвідповідачів Закарпатську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (а.с.59-66).

Ухвалою Свалявського районного суду від 16.04.2024 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Закарпатську обласну прокуратура та Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (а.с.121).

З письмових пояснень представника ГУНП в Закарпатській області, останній просив у задоволенні позову відмовити з підстав відсутності доказів для задоволення позовних вимог (а.с. 127-134).

Представником Закарпатської обласної прокуратури подано письмові пояснення з проханням про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю заподіяної органом досудового розслідування позивачу шкоди і за відсутності будь-якого обгрунтування заявленої суми (а.с.151-159).

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, позивача, 28.11.2014 року затримано відповідно до ст. 208 КПК України (а.с.7-10).

Наступного дня, 29.11.2014 року, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (а.с.11-12).

Ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду від 01.12.2014 року до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 13-15).

Ухвалою Свалявського районного суду від 09.12.2015 року позивачу змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (а.с.21-23).

За вироком Мукачівського міськрайонного суду від 30.01.2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с.24-32).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.03.2022 року вищезгаданий вирок залишено без змін (а.с.33-37).

Постановою ККС ВС від 22.08.2023 року вищезгадане судове рішення Львівського апеляційного суду залишено без змін (а.с. 38-50).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За роз`ясненнями постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Приписи ст. 15, 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За частиною другою ст. 2, ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є:держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження№14-104 цс 19), п. 27 стверджено, що Великою Палатою Верховного Суду вже зверталася увага на те, що в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, у межах їхньої компетенції, зазвичай - орган, діями якого заподіяну шкоду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зауважила, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів як співвідповідача Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача.

За приписами цивільно-процесуального Закону для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови є необхідною підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Статтею 51 ЦПК України передбачено право суду першої інстанції у випадку подання позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, лише за клопотання позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

За встановлених у справі обставин, з урахуванням компетенції Державної казначейської служби України, суд дійшов переконання про відсутність будь-яких правових зв`язків позивача з ДКСУ, позаяк остання не розпочинає та не здійснює досудове розслідування і у випадку задоволення позову про стягнення коштів з державного бюджету України ДКСУ фактично є виконавцем, та не може відповідати за неправомірність, на думку позивача, дій органів, відповідальних за ефективність та тривалість досудового розслідування та суду.

За змістом та обґрунтуванням заявлених позовних вимог у даній справі суд вважає, що держава має брати участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, у межах їхньої компетенції, а саме - органи, діями яких заподіяну шкоду. Спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та правоохоронними органами, які в даному провадженні визначені як треті особи.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належними відповідачами у справі є Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури. Державна казначейська служба України може бути залучена до участі у справі лише як співвідповідач, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 4, 13, 48, 51, 81, 89, 95, 141, 175, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Закарпатська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Закарпатській області про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування (слідства), прокуратури і суду - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 21 березня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець