Справа № 444/2766/23
Провадження № 2/444/66/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ :

До Жовківського районного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В подальшому його представник подавав заяви про зміну предмету позову (шляхом доповнення позовних вимог про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном), а саме 21.12.2023 року (а.с.131-136) та 26.11.2024 року (а.с.188-189). Остаточним змістом позовних вимог просить суд:

1) витребувати житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 з незаконного володіння ОСОБА_3 , скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 227 та внесення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 227 ;

2) визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227;

3) усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:008:0110, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

з підстав зазначених в позові.

В судовому засідані позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні, викладеним в уточненому позові. Щодо викладеного відповідачем та представником відповідача у відзиві та в судовому засіданні заперечили, вважають що дані ними пояснення документально не підтвержені та не спростовують наведеного у позові. Просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні надали пояснення щодо підстав та предмету позову. Вважають, що підстав для задоволення позову немає, оскільки відповідач на законих підставах став володільцем майна, а тому вважають, що в позовних вимогах позивача слід відмовити за безпідставністю таких. Додатково просили врахувати при винесенні рішення відзив на позовну заяву та письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача - ОСОБА_5 , що видно з копії свідоцтва про смерть (а.с.100).

Спадкодавець - ОСОБА_5 до дня смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 , що видно з копії довідки за № 659/02-13/19 від 07.06.2017 року.

Ще за життя, а саме 31.01.2012 року, ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів племіннику - ОСОБА_1 (позивачу), що видно з копії цього заповіту (а.с. 104).

З копії спадкової справи № 33/2017 (а.с. 99-118) видно, що позивач 15.06.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Капуш І.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У заяві позивач зазначив, що на день смерті ОСОБА_6 залишилось наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 1970 га, кадастровий номер :01:008:0110, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) місце розташування, за тією ж адресою (Державний акт серії ЛВ № 013030, виданий 15.10.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів № 728).

Саме на вказане у заяві майно, ОСОБА_1 (позивачу) приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Капуш І.М. 04.08.2020 року видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом:

1) на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом р. № 1-1980 від 11.09.2001 року. У вказаному свідоцтві спадкоємцю роз"яснено, що право власності на житловий будинок підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.113);

2) земельну ділянку площею 0, 1970 га, кадастровий номер :01:008:0110, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013030, виданого Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області 15.10.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів № 728. У вказаному свідоцтві спадкоємцю роз"яснено, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (зворотній а.с. 115).

В матеріалах спадкової справи 33/2017 наявна копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом р. № 1-1980 від 11.09.2001 року (а.с.109) та реєстраційгне посвідчення видане 26.09.2001 року Львівським обласним бюро технічної інвентаризації, яке посвідчує, що жилий будинок в АДРЕСА_1 вцілому належав ОСОБА_5 (спадкодавцю).

На вказаний житловий будинок ОСОБА_5 було виготовлено технічний паспорт, що видно з його копії (а.с.110-112).

З копії довідки за № 1/15448 від 06.12.2012 року (зворотній а.с. 112) видно, що така видана ОСОБА_1 в тому, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" станом на 29.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого Жовківською держнотконторою від 11.09.2001 року за № 1-1980.

Також в матеріалах спадкової справи є копія Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013030, виданого Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області 15.10.2001 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів № 728 виданий на ім"я спадкодавця ОСОБА_5 у якому зазначено, що йому належить земельна ділянка площею 0,197 га на території с. Малехів, Малехівської сільської ради, яка надана йому для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.114). Дана земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була оцінена ТОВ "НАТАЛІ ЕКСПЕРТ". У висновку експерта зазначено кадастровий номер вказаної земельної ділянки: :01:008:0110 (зротній а.с.112).

Як встановлено судом, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості, що такі числяться за спадкодавцем ОСОБА_5 , що видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, яка сформована при відкритті спадщини приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Капуш І.М. (а.с. 107-108).

В матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрував право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також відсутнє підтвердження про реєстрацію позивачем земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також вказані документи не були долучені ані позивачем, ані його представником у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07.12.2016 року рішенням виконавчого комітету Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області за № 14 надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на приведення в належний стан документації на житловий будинок самовільно збудований до 1990 року за адресою: АДРЕСА_1 , що видно з копії вказаного рішення (а.с. 30).

30.01.2017 року відповідач - ОСОБА_3 зареєстрував на своє ім"я житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, яка сформована 04.07.2023 року (а.с.28-29).

Відповідачем виготовлено на вищевказаний будинок будинкову книгу та технічний паспорт, що видно з їх копій (а.с. 73-79).

З вищенаведеного видно, що спір виник щодо майна на яке позивач немає зареєстрованого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тобто він спадщину після свого дядька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв, однак неоформив належним чином.

Підтвердження протилежного, позивачем та його представником не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення досуду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.

Оскільки, позивач не надав суду документів, які підтверджують його право власності на спірне майно, а тому суд приходить до висновку, що у позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача та відмови у них, а тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки суд в повному обсязі відмовляє позивачу у задоволенні позову, а тому слід скасувати заходи забезпечення позову, а саме арешт накладений ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16.08.2023 року (а.с.43-44).

Керуючись статтями 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позовній вимозі ОСОБА_1 про витребування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 з незаконного володіння ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 227 та внесення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 227 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 - відмовити.

У позовній вимозі ОСОБА_1 про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:008:0110, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Після вступу рішення в законну силу, скасувати арешт, накладений ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16.08.2023 року.

Копію ухвали направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13 березня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.