Справа № 159/1967/24
Провадження № 2/159/47/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши у м. Ковелі в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» (м. Ковель, вул. Володимирська, 97а) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги.

Позов обґрунтовано тим, що ПТМ «Ковельтепло» надає послуги теплопостачання квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

Відповідач користується послугами, які надає ПТМ «Ковельтепло» з теплопостачання теплової енергії квартири, в добровільному порядку їх не сплачує, внаслідок чого заборгованість відповідача перед підприємством за період з жовтня 2021 року по лютий 2024 року включно, станом на 01 березня 2023 року, становить 6376,37 грн.

За вказаних обставин, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла по оплаті за комунальні послуги, в сумі 6376,37 грн. та судові витрати у справі в сумі 3028 грн.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

14.05.2024 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем є неналежним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не може бути взятий до уваги судом.

На думку відповідача, позивач діє неправомірно при нарахуванні плати за комунальні послуги, оскільки ПТМ «Ковельтепло» не використовує Методику нарахування від 22.11.2018 № 315, а, всупереч розділу «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», здійснює нарахування за опалення загальнобудинкових приміщень.

Відповідач також вказує на односторонню зміну позивачем умов договору, що є суттєвим порушенням, оскільки попередній договір є діючим.

Окрім цього, відповідач вважає, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин, відповідач просила відмовити у задоволенні позову.

У поданих до суду представником позивача відповіді на відзив від 28.05.2024 року та відповідачем запереченнях на відповідь на відзив від 05.06.2024 року, учасники справи підтвердили власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 356286971 та не заперечується відповідачем.

У будинку діє система централізованого опалення, послуги з постачання яких надає позивач ПТМ «Ковельтепло».

06 жовтня 2011 року позивачу погоджено відключення від централізованого опалення, видано технічні умови № 26, якими зобов`язано розробити проектно-технічну документацію на індивідуальне опалення, яка повинна включати реконструкцію існуючої внутрішньо будинкової системи опалення та визначення кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування.

01 жовтня 2012 року сторонами складено акт про відключення квартири від мережі центрального опалення, узгоджено наведений у робочому проекті розрахунок кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування - 0,09 Гкал/міс за опалення сходової клітини та 0,05 Гкал/міс за опалення підвалу.

Того ж дня між сторонами укладено договір № 3/00295 по надання послуг з централізованого опалення місць загального користування із визначенням у п. 3.1 обов`язку споживача оплачувати щомісячно послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно розрахунку кількості теплоти на рівні 0,14 Гкал/міс (0,09 для сходової клітини, 0,5 для підвалу).

У 2015 році в будинку встановлено загальнобудинковий вузол комерційного обліку (лічильник), що визнав відповідач у своєму відзиві на позов.

Послуги з теплопостачання зазначеного будинку надає ПТМ «Ковельтепло», що також сторонами не оспорюється.

Згідно умов укладеного між сторонами 01 жовтня 2012 року договору № 3/00295 про надання послуг з централізованого опалення місць загального користування за адресою вказаної вище квартири, теплопостачальна організація зобов`язалась своєчасно надавати споживачеві відповідні послуги, а споживач своєчасно оплачувати отримані послуги.

Однак, 19.10.2021 року на сайті ПТМ «Ковельтепло» опубліковано публічні договори приєднання, форми яких затверджені постановами Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021 року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлові комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Судом встановлено, що письмовий договір між сторонами не укладався, однак ПТМ «Ковельтепло» надавало комунальні послуги, а ОСОБА_1 , як власник житла, користувалась ними, тобто договір фактично існував.

На обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем за надані комунальні послуги позивач посилається на розрахунки боргу, здійснені відповідно до тарифів, затверджених відповідними рішеннями виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Згідно розрахунку нарахувань і оплати за послуги з постачання теплової енергії, наданого позивачем, вбачається, що по особовому рахунку відповідача за період з жовтня 2022 року лютий 2024 року існує заборгованість перед ПТМ «Ковельтепло» в розмірі 6376,37 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на ту обставину, що ПТМ «Ковельтепло» вважає, що укладений договір є діючий, а одностороннє позивачем розірвання договору не допускається.

Однак, суд відхиляє такі доводи відповідача з наступних мотивів.

Починаючи з 09 червня 2018 року, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» діє в редакції Закону № 21890-VIII від 09 листопада 2017 року.

За приписами ч. 5 ст. 13 Закону № 21890-VIII, споживачі самостійно обирають модель договірних відносин у багатоквартирному будинку на послуги з постачання теплової енергії

У разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Форма публічного договору з постачання теплової енергії затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021.

19 жовтня 2021 року на сайті ПТМ «Ковельтепло» опублікувано публічні договори приєднання, форми яких затверджені постановами Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021 року.

Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку та /або споживання послуги.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту отримання послуг з централізованого опалення місць загального користування і, згідно розрахунку боргу, частково оплачує надані послуги, а тому є такою, що погодилася на умови публічного договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на неправомірність позивача при нарахуванні за комунальні послуги, оскільки ПТМ «Ковельтепло» не використовує Методику нарахування від 22.11.2018 № 315.

Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу суду, виходячи із наступного.

Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказом від 22.11.2018 №315 зі змінами затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика).

Згідно з пунктом 12 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 р. №315 визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення визначено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку згідно з пунктом 8 розділу IV Методики.

Відповідно до п. 12 вказаного Розділу IV, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Загальнобудинкові потреби на опалення (ЗБП) - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Витрати на ЗБП визначаються за показниками вузла комерційного обліку теплової енергії будинку і розраховуються як частка від місячного споживання теплової енергії будинком згідно Методики.

Зазначення розподілу на загальнобудинкові потреби опалення (ЗБП ) окремим рядком у платіжках передбачено лише у тих багатоквартирних житлових будинках, де є квартири з індивідуальним опаленням та приміщення, обладнані індивідуальними вузлами обліку теплової енергії.

Якщо у будинку жодна з квартир не оснащена автономним опаленням - такий обсяг окремо не визначається, а входить до загального обсягу спожитої теплової енергії і розподіляється між усіма споживачами будинку пропорційно до опалювальних площ їх приміщень.

Таким чином, з початком опалювального сезону 2021 2023 років, ПТМ «Ковельтепло» здійснює нарахування всім споживачам міста за комунальні послуги, в тому числі на загальнобудинкові потреби опалення (ЗБП), відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги» № 2189-VIII, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 № 2119-VIII та Методики № 315 від 22.11.2018 із змінами.

Кількість теплової енергії на опалення ЗБП не є додатковим нарахуванням. Вона входить в загальну кількості спожитої теплової енергії будинком згідно показників будинкового лічильника.

В матеріалах справи містяться рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 389 від 15.11.2018 року та № 352 від 09.09.2021 року, в яких визначена структура тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ПТМ «Ковельтепло», а також структура тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ПТМ «Ковельтепло».

Судом встановлено, що у будинку за місцем проживання відповідача, встановлений лише загальнобудинковий лічильник - окремий прилад обліку теплової енергії для місць загального користування не встановлений.

У такому випадку розподіл витрат між споживачами проводиться на підставі розділу ІІІ Методики розподілу від 22.11.2018 №315.

Відтак, суд прийшов до висновку про те, що розрахунки споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби будинку АДРЕСА_3 проведено у відповідності до наведених положень Методики.

Відповідач визнала ту обставину, що ПТМ «Ковельтепло» надає теплову енергію до будинку, власником квартири у якому вона є.

За таких обставин, відповідач, як власник житла, зобов`язана, в силу вимог ст. 322 ЦК України, утримувати майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною першою ст. 5 вказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону, витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

З огляду на зазначене, нести усі витрати, пов`язані з утриманням майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, зобов`язаний його власник.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ПТМ «Ковельтепло» надає послуги з централізованого опалення місць загального призначення в будинку, де знаходиться належна відповідачу квартира, а відповідач є споживачем послуг, однак не в повному обсязі оплачує отримані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, яка, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01.03.2024 року, становить 6376,37 грн.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача ОСОБА_1 щодо неналежності та недопустимості доказів про розмір заборгованості відхиляються судом, оскільки відповідачем не наведено іншого розрахунку заборгованості, а вказаний розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростований.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А, згідно з частиною другою цієї статті, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 34 умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який опублікований 19 жовтня 2021 року на сайті ПТМ «Ковельтепло» та форма яких затверджені постановами Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021 року вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Отже, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Оскільки за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг відповідальність несе відповідач, а заборгованість за послуги позивач нарахував щомісяця, то загальна позовна давність починає спливати з кожним таким щомісячним платежем окремо.

Судом встановлено, що останній платіж відповідач здійснила у березні 2023 року, а з позовом до суду позивач звернувся 29 березня 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, що спростовує твердження відповідача про наявність підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог ПТМ «Ковельтепло».

Таким чином, зазначені вище доводи відповідача щодо закінчення строків позовної давності судом відхиляються.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути також судові витрати по справі, які складаються з судового збору в сумі 2759,60 грн., сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом, та 268,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якої судом було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 256, 257, 264, 267, 526 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

У Х В А Л И В :

Позов Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» заборгованість по оплаті за комунальні послуги в сумі 6376 (шість тисяч триста сімдесят шість) грн. 37 коп. та судові витрати по справі в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім ) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Підприємство теплових мереж «Ковельтепло», , адреса: м.Ковель, вул. Володимирська, 97-А.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:П. Ю. БОЙЧУК