КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4654/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Гончарука В.П., постановлену в м. Київ 23 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою, просив видати йому дублікати виконавчих листів, виданих Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення від 01 червня 2020 року у справі № 755/14787/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновити його.

Посилався на те, що 01 червня 2020 року Дніпровський районний суд м. Києва у справі № 755/14787/19 частково задовольнив його позов, стягнувши з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договорами позики в розмірі 4 054 247,36 грн. та витрати по оплаті судового збору. Після набрання рішенням законної сили його адвокат Вакуленко В.В. звернувся до суду з заявою про видачу виконавчих листів, якому на виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи. Однак після отримання адвокатом виконавчих листів він фактично відмовився від їх передачі стягувачу ОСОБА_1 та в подальшому перестав виходити з ним на будь-який зв`язок. Місцезнаходження адвоката ОСОБА_1. наразі невідомо, отже, оригінали виконавчих листів були безповоротно втрачені, виконавче провадження в справі досі не відкрите, а в добровільному порядку боржник відмовляється виконувати рішення. Враховуючи той факт, що виконавчі листи не були виконані, що підтверджується витягом з АСВП, наявні достатні підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

Щодо поновлення строку для пред`явлення до виконання, пояснював, що стягувач подав вперше заяву про видачу дублікату виконавчого листа у межах строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, однак ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року в задоволенні заяви було відмовлено. Таким чином, стягувач був позбавлений можливості подати повторно заяву про видачу дублікату виконавчого документу у визначений законодавством строк, оскільки вже станом на дату постановлення ухвали такий строк закінчився.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року та задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції при постановленні ухвали підійшов формально до розгляду цього питання, не навівши жодного обґрунтування, жодних мотивів, якими він керувався. Сторона стягувача вказувала, що після набрання рішенням законної сили представник позивача - адвокат Вакуленко В.В. звернувся до суду з заявою про видачу виконавчих листів, якому на виконання вказаного рішення судом було видано відповідні виконавчі листи. Однак після отримання виконавчих листів адвокат відмовився від їх передачі стягувачу та в подальшому перестав виходити на будь-який зв`язок. Місцезнаходження Вакуленка В.В. наразі стягувачу невідоме, як і те, де зараз можуть перебувати оригінали виконавчих листів. Отже, оригінали виконавчих листів були безповоротно втрачені. Виконавче провадження не відкрите, докази чого надавалися до суду першої інстанції, а у добровільному порядку боржник виконувати рішення відмовляється.

Проте суд першої інстанції проігнорував вказані факти, зокрема і те, що стягувач жодного разу не звертався в примусовому порядку щодо стягнення з боржника вказаних коштів на виконання рішення суду від 01 червня 2020 року.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував позицію Верховного Суду в справі № 5023/1702/12 від 23 травня 2019 року, де вказано, що ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року в справі № 2-1316/285/11 зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі N 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі N 643/20898/13-ц. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Відтак, враховуючи факт, що виконавчі листи в справі № 755/14787/19 не були виконані, що підтверджується витягом з АСВП, наявні достатні підстави для видачі дублікату виконавчого листа. Відмова у видачі виконавчого листа призведе до порушення права стягувача на справедливий суд, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилався на судову практику ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції», «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Антонюк проти України», «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Щодо поновлення для пред`явлення до виконання, повторно зазначив, що стягувач подав вперше заяву про видачу дублікату виконавчого листа у межах строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, однак ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року в задоволенні заяви було відмовлено. Таким чином, стягувач був позбавлений можливості подати повторно заяву про видачу дублікату виконавчого документу у визначений законодавством строк, оскільки вже станом на дату постановлення ухвали такий строк закінчився.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11, судову практику ЄСПЛ у справах «Голдер проти Сполученого Королівства», «Пантелеєнко проти України», «Дорани проти Ірландії», рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 19 березня 2025 року з`явився представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сулига С.О., відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлявся шляхом направлення судової повістки-повідомлення на відому поштову адресу. Згідно відміток Укрпошти на поштовому повідомленні, причиною повернення поштового відправлення є відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, згідно положень п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_3 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання, суд першої інстанції виходив із того, що представником заявника не надано належних доказів щодо втрати оригіналу виконавчого листа, а видача його дубліката може призвести до подвійного стягнення. Оскільки суд не знайшов підстав для видачі дублікату виконавчого листа у даній справі, у задоволенні заявлених вимог про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу також відмовлено.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в розмірі 4 054 247,36 грн.

На а. с. 93 знаходиться заява від імені ОСОБА_1 про видачу копії рішення та розписка від 14 серпня 2020 року про отримання копії рішення та виконавчого листа.

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа в зв`язку з його втратою (а. с. 125), ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року в задоволенні заяви відмовлено в зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження заявленої вимоги (а. с. 130).

Повторно звернувшись до суду в липні 2024 року, ОСОБА_1 надав роздруковану інформацію з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 12 липня 2024 року, з пошуком по боржнику ОСОБА_3 , за результатами пошуку відкриті або закінчені виконавчі провадження, в яких стягувачем є ОСОБА_1 , відсутні (а. с. 138).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення знайшло розвиток у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) звертав увагу, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до § 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Мотиви й підстави втрати виконавчого листа не мають правового значення для застосування підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, зокрема, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308 цс 19) зроблено висновок, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13 (провадження № 61-17590 св 20), від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34 св 21), від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111 св 20), від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21 (провадження № 61-7673 св 22), від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц (провадження № 61-12614 св 22).

Висновки суду першої інстанції, що відсутність виконавчого листа у виконавчій службі та у стягувача не може свідчити про беззаперечний факт, що виконавчий документ втрачений, в тому числі під час пересилання поштою, прямо суперечать вищевикладеним висновкам Верховного Суду, в тому числі в постанові від 01 листопада 2023 року в справі № 6-66/2011, на які в цій же ухвалі посилався суд першої інстанції, однак які фактично не врахував.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції, що заявником не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження втрати виконавчого листа, не ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах, наявних в матеріалах справи.

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою, що інформацію з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 12 липня 2024 року, з пошуком по боржнику ОСОБА_3 , за результатами пошуку відкриті або закінчені виконавчі провадження, в яких стягувачем є ОСОБА_1 , відсутні (а. с. 138).

Отже, виконавчий лист відсутній як у стягувача, так і у органів примусового виконання судових рішень, а в справі відсутні відомості про те, що судове рішення у справі № 755/14787/19, яке набрало законної сили і на виконання якого судом видано виконавчий лист, виконано добровільно.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини, допустив порушення п.п. 17.1 п. 1 розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України та дійшов передчасного та помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, суд першої інстанції помилково вказав на те, що у стягувача була можливість оскаржити в апеляційному порядку ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року у справі № 755/14787/19 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа, якою стягувач не скористався.

Сам факт того, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні попередньої заяви про видачу дублікату виконавчого документа ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року, не є саме по собі підставою для відмови в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа, поданої після постановлення цієї ухвали.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц констатувала, що ухвала про відмову в задоволенні (про задоволення) заяви про видачу дубліката виконавчого документа, постановлена під час вирішення судом процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, не є ухваленням рішення, яке набрало законної сили в розумінні статей 186, 255 ЦПК України. Тому державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із того, що оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в розмірі 4 054 247,36 грн. не виконано, виконавчий лист від 14 серпня 2020 року не був пред`явлений до виконання, відсутній у стягувача і втрачений, апеляційний суд приходить до висновку про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки у даному конкретному випадку відмова у видачі дубліката виконавчого листа призведе до порушення права стягувача.

У цьому випадку видача дубліката виконавчого документа є забезпеченням гарантованого Конституцією України права на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому нічиї права видачею дубліката виконавчого листа не порушуються, так як два виконавчих провадження за виконавчим листом і за його дублікатом у будь-якому випадку не буде відкрито.

Разом із тим, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання заочного рішення в справі № 755/14787/19 від 01 червня 2020 року, в подальшому ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а. с. 122).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Воєнний стан, запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року, наразі не припинено та не скасовано.

Таким чином, з огляду на положення пункту 102 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», заява ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, подана у липні 2024 року, є такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на викладене, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися та на час розгляду заяви стягувача не спливли, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого в справі № 755/14787/19.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

В частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заява задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_1 судові витрати за подання заяви та апеляційної скарги в розмірі 696,44 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити частково.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/14787/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В задоволенні заяви в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 696,44 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.