ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/492/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Шапран В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 19.11.2024 року звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 9.06.2012 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали між собою шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 7.08.2015 року. Право власності на вказане нерухоме майно було оформлено на відповідача. Оскільки дана квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін, то позивач запропонувала відповідачу передати у її власність 1/2 частини даної квартири, однак ОСОБА_4 відмовився, посилаючись на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є його особистою приватною власністю. За таких обставин, враховуючи неподільність об`єкта нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, неможливість користування ним окремо один від одного, просить визнати вказаний об`єкт спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги позову не визнали, пояснивши, що 17.05.2006 року відповідач ОСОБА_4 за свої власні кошти придбав автомобіль „Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2006 року випуску, вартість якого складала 121 000 грн., що було еквівалентно 23 960 доларів США. 10.06.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 придбали у ОСОБА_8 на 105 000 доларів США згідно договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_4 став співвласником 2/3 частини вказаної квартири, а ОСОБА_7 - співвласницею 1/3 частини квартири. В подальшому 9.06.2012 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_3 . 15.02.2013 року продавці ОСОБА_4 та ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_10 придбав квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири за 65 000 доларів США. Враховуючи, що 2/3 частини квартири належала ОСОБА_4 , а 1/3 частина квартири належала ОСОБА_3 , то грошові кошти від продажу квартири були розподілені наступним чином - ОСОБА_4 отримав 43 333 долари США, а ОСОБА_11 отримала 21 667 доларів США. Грошові кошти в сумі 21 667 доларів США залишились у ОСОБА_9 і не використовувались сторонами на сімейні потреби. В липні 2015 року ОСОБА_4 виявив бажання придбати квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої складала 54 500 доларів США. В наявності у нього було тільки 49 500 доларів США, а 5 000 доларів США, яких не вистачало для купівлі, він позичив у ОСОБА_12 . 7.08.2015 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 за ціною 1 170 884 грн., що було еквівалентно 54 500 доларів США. Вказані грошові кошти були особистою приватною власністю відповідача, які були ним отриманні від продажу квартири АДРЕСА_2 (49 500 доларів США) та отриманої від ОСОБА_12 позики в розмірі 5 000 доларів США. В подальшому ОСОБА_4 16.07.2020 року продав свій автомобіль „Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 за 160 226 грн., що еквівалентно на той час 5 908 доларів США, і повернув борг ОСОБА_12 в розмірі 5 000 доларів США. Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_4 за його особисті приватні кошти, тому є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу майна подружжя.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

9.06.2012 року позивач ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_4 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №661, що підтверджується відомостями штампів на 10 сторінці паспорту громадянина України НОМЕР_3 ОСОБА_4 (а.с.25) та паспорту громадянина України НОМЕР_4 ОСОБА_3 (а.с.30). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2023 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16-18). Вказаним судовим рішенням було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя, сторін по даній цивільній справі, народився син ОСОБА_14 (а.с.17). Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, які погодились з ними, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що „…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 7 серпня 2015 року ОСОБА_4 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , придбав у ОСОБА_13 та ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінзеник О.М. і зареєстрованого у реєстрі за №694 (а.с.6-9; 64-65). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 7.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінзеник О.М. було внесено до реєстру запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру згідно описаного вище договору купівлі-продажу квартири (а.с.10).

Придбана квартира АДРЕСА_1 є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, загальною площею 70,20 м2, житловою площею 41,80 м2, розташованою на 5 поверсі 10-типоверхового будинку і має три житлові кімнати площею 9,8 м2, 14,9 м2 та 17,1 м2, що підтверджується копією технічного паспорта квартири (а.с.12-13), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14-15) та довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с.19-21).

За відомостями витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, станом на 29.02.2024 року зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син сторін ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22-23). Вказана реєстрація місця проживання позивача підтверджується і ксерокопією її паспорта громадянина України НОМЕР_4 (а.с.31).

За змістом розділу №2 договору купівлі-продажу квартири від 7.08.2015 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 170 884 грн., які сплачені покупцем ( ОСОБА_4 ) та отримані продавцями, в рівних частках кожним, до укладення цього договору; сторони свідчать, що розрахунок між ними відбувся з дотриманням вимог ст.1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України №210 від 6.06.2013 року (п.2.1). Сторони підтверджують факт повного розрахунку між собою та відсутність будь-яких вимог та претензій щодо проведеного розрахунку (п.2.2). Сума договору, після його нотаріального посвідчення, сторонами не може бути змінена (п.2.3).

Також в п.7.7 вказаного договору купівлі-продажу квартири від 7.08.2015 року зазначено, що згода дружини покупця (тобто ОСОБА_4 ), ОСОБА_3 , на укладення цього договору викладена в заяві, справжність підпису під якою засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінзеник О.М. 7.08.2015 року за реєстровим №693, яка додана до документів, переданих нотаріусу при укладанні цього договору. В графі „покупець:" цього ж договору здійсно підпис і власноруч записано „ ОСОБА_4 " (а.с.8-9). Вказаний підпис як його у зазначеному документі підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 . Тобто, відповідач своїм підписом у договорі купівлі-продажу квартири підтвердив правильність, достовірність та повну відповідність викладеним обставинам його змісту.

Оцінюючи зміст п.7.7 договору купівлі-продажу квартири, суд вважає, що згода дружини покупця ОСОБА_4 . ОСОБА_3 на укладення зазначеного правочину була надана останньою, з якою погодився відповідач, виключно у випадку придбання спірної квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При цьому даний договір не містить відомостей про придбання даної квартири ОСОБА_4 за грошові кошти, які є його особистою приватною власністю, на чому він міг наполягати у приміщенні приватного нотаріуса Пінзеник О.М., вкючаючи і при ознайомленні з проєктом договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами по справі, перебуваючи в шлюбі, за їх спільні грошові кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як вказує п.3, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні стверджували, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем за його особисті грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 був співвласником 2/3 частини вказаної квартири і отримав при продажу 43 333 долари США та грошової позики в розмірі 5 000 доларів США, які він позичив 21.07.2015 року у ОСОБА_12 . Вказані обставини ними були підтверджені копією договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінзеник О.М. (а.с.60-61), копією розписки від 21.07.2015 року, згідно якої ОСОБА_12 позичив ОСОБА_4 5 000 доларів США для придбання нерухомості в м. Києві (а.с.63), довідкою Територіального сервісного центру МВС №8045 від 6.12.2024 року №786/8045, з якої вбачається, що 17.05.2006 року автомобіль „Mazda 3", д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 , 2006 року випуску було зареєстровано за ОСОБА_4 , 16.07.2020 року даний автомобіль було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу ДКП ТСЦ 7141/2020/2100415 від 16.07.2020 року, вартість продажу автомобіля 160 226 грн. (а.с.67), актом №1 приймання-передачі грошових коштів від 20.07.2020 року, за яким ОСОБА_4 повернув борг ОСОБА_12 в розмірі 5 000 доларів США (а.с.69).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили: ОСОБА_12 : ОСОБА_4 звернувся до нього в липні 2015 року про надання позики в розмірі 5 000 доларів США, оскільки йому не вистачає для придбання квартири в м. Києві, і 21.07.2015 року він позичив відповідачу вказану суму, яку ОСОБА_4 повернув йому в 2020 році; ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повідомили, що вони були свідками позичання 5 000 доларів США ОСОБА_12 . ОСОБА_4 і як пояснив останній вказана сума йому необхідна для придбання квартири в м. Києві.

Суд не може покласти в основу рішення показання вказаних свідків, оскільки вони не були очевидцями укладення договору купівлі-продажу спірної квартири відповідачем і не бачили, які саме грошові кошти передавались ОСОБА_4 продавцям квартири, про що повідомили суд.

Також суд не може покласти в основу рішення і пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 в судовому засіданні описані вище, оскільки вказані учасники справи не надали докази в розумінні ст.76-80 ЦПК України щодо передачі 7.08.2015 року ОСОБА_4 продавцям спірної квартири АДРЕСА_1 безпосередньо грошових коштів, отриманих від позики 21.07.2015 року у ОСОБА_12 та отриманих саме від продажу квартири АДРЕСА_2 . Крім того, відповідач в судовому засіданні не зміг пояснити, чому він не вимагав у нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу квартири внести відомості до його тексту про придбання вказаного об`єкту нерухомості за особисті приватні кошти покупця або за кошти, отримані покупцем від продажу квартири АДРЕСА_2 та позики від 21.07.2015 року, наданої позикодавцем ОСОБА_12 .

Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналізуючи докази в цілому, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони за свої спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у встановленому законом порядку на вимогу одного з подружжя. Оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому суд вважає необхідним визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя, таким чином задовольнивши позов в повному обсязі та врахувавши право відповідача при поділі майна подружжя.

Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов позивача ОСОБА_3 , тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача необхідно стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору, в задоволенні стягнення решти суми необхідно відмовити, а також з відповідача підлягає стягненню на користь держави 12 814 грн. 06 коп. судового збору в розмірі 1% від вартості 1/2 частини вказаної квартири в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 158; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41; 51 Конституції України, ст.321; 368, ч.3 ЦК України, ст.3; 57; 60; 63; 69; 70; 71 СК України, ст.12; 81 ЦПК України, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Постанови Верховного Суду від 18.08.2021 року у справі №359/3859/17, (провадження № 61-437св20), п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 м2, житловою площею 41,8 м2.

Визнати за ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 м2, житловою площею 41,8 м2 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 м2, житловою площею 41,8 м2 в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп. судового збору, в задоволенні стягнення решти суми відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 12 814 грн. 06 коп. судового збору.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя :