Провадження № 4-с/761/50/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Лазуренко А.В.,

за участі представника скаржника - ОСОБА_1 ,

представника стягувача- Д`яконової К.І. ,

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, заінтересована особа - ОСОБА_4 .

В своїй скарзі просить суд:

-визнати неправомірними (протиправними) дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 08.08.2024 у справі №761/13252/20 щодо визначення вартості нерухомого майна боржника, а саме: 1/4 частки квартири загальною площею 169,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , що здійснено на підставі звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ»;

-визнати недійсною оцінку нерухомого майна - 1/4 частки квартири загальною площею 169,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 проведену суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» в межах процедури виконавчого провадження НОМЕР_1;

-визнати протиправним дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі до ДП «СЕТАМ» на реалізацію наведеного вище майна ОСОБА_3 за стартовою ціною реалізації, визначеною у звіті про оцінку майна від 27.09.2024, в розмірі 2 320 500,00 грн, без врахування ПДВ.

Обгрунтовуючи скаргу скаржник вказує, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.07.2024 по справі №761/13252/20 було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію внесеного майна до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження» в розмірі 1 500 000,00 грн та судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення, 08.08.2024 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

13.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі зазначеного виконавчого листа.

Вказав, що у вказаному виконавчому провадженні боржником є ОСОБА_3 , а стягувачем - ОСОБА_4 .

Постановою про арешт майна боржника від 28.08.2024 накладено арешт на 1/4 частки квартири загальною площею 169 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06.09.2024 року приватним виконавцем висунуто вимогу №11290 відповідно до якої, ОСОБА_3 необхідно з`явитись 16.09.2024 року об 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 та надати доступ до майна, для проведення опису та арешту майна, та передачі ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

16.09.2024 року приватний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, призначивши відповідальним зберігачем ОСОБА_5 (молодшого сина ОСОБА_3 ).

При цьому ОСОБА_3 не отримував ні вимогу від 06.09.2024, ні постанову про опис та арешт майна від 16.09.2024.

18.09.2024 року приватний виконавець винесла постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні НОМЕР_1, якою призначила суб`єкта оціночної діяльності - приватне підприємство «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» в особі директора Романюка Мирослава Васильовича (вказану постанову ОСОБА_3 також отримано не було).

27.09.2024 року приватне підприємство «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» виготовлено звіт про оцінку 1/4 частки квартири, власником якої є ОСОБА_3 , загальною площею 169,090 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно до висновку вказаної оцінки вартість 1/4 частки вищезгаданої квартири станом на 27.09.2024 року становить 2 320 500,00 грн, без урахування ПДВ.

03.10.2024 року приватним виконавцем, у відповідності до положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» направлено зазначений висновок про оцінку майна сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику - ОСОБА_3 та 09.10.2024 було отримано.

17.10.2024 року представником ОСОБА_3 адвокатом Лященко А.М. направлено на електронну адресу приватного виконавця заперечення проти результатів оцінки майна, в яких просила призначити рецензування звіту про оцінку майна.

В подальшому, ОСОБА_3 дізнався, що 14.10.2024 року приватним виконавцем було направлено заявку на реалізацію арештованого майна до ДП «Сетам» та зазначено початкову ціну майна, що виставляється на торги на рівні 2 320 500,00 грн.

Однак, приватний виконавець не виконавши вимог закону в межах строку, коли ОСОБА_3 має право на оскарження такого звіту звернулась до ДП «Сетам» для подальшої реалізації майна боржника, більше того приватний виконавець, не провівши рецензування передала квартиру на прилюдні торги за сумою, яка значно нижче ринкової, чим порушила права ОСОБА_3 .

Крім того, вказує про публікацію на сайті ДП «Сетам», де розміщені фото 1/4 частина трикімнатної квартири загальною площею 169.00 кв.м. за адресою, АДРЕСА_1 , на яких, серед іншого, в одній із кімнат наявні картини, що є спільною сумісною власністю та які не були виявлені приватним виконавцем Крегулом І.І. в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 під час опису та арешту майна на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2020 року. Всі меблі, техніка та обладнання в квартирі, яка арештована приватним виконавцем є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_6 , що є предметом розгляду в Ірпінському міському суді Київської області у справі №367/754/20.

Враховуючи неправомірні дії приватного виконавця, ОСОБА_3 звертається до суду для захисту своїх порушених прав.

З урахуванням наведеного просить задовольнити вимоги поданої скарги.

22 жовтня 2024 року протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Ухвалою суду від 25.10.2024 скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

04 листопада 2024 року заявником подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2024 відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

19 листопада 2024 року до суду представником стягувача ОСОБА_4 - адвокатом Д`яконовою К.І. подано заперечення на скаргу в яких просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

18 грудня 2024 року через електронний суд представником, який діє в інтересах приватного виконавця Шмідт К.В. - Бєрьозкою Ю.В. були подані заперечення на скаргу. Просить відмовити в її задоволенні.

Ухвалами суду від 20.01.2025 було відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - Лященко А.М. про призначення по справі судової оціночно - будівельної та судово - технічної експертиз.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи скарги та просила її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечувала проти поданої скарги та у задоволенні просила відмовити.

В судовому засіданні представник приватного виконавця заперечував проти задоволення скарги та просив відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дійшов до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Під час розгляду скарги встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.07.2024 по справі №761/13252/20 було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію внесеного майна до статутного капіталу ТОВ «Інститут проблем екології та енергозбереження» в розмірі 1 500 000,00 грн та судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення, 08.08.2024 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

13.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі вищевказаного виконавчого листа та заяви представника ОСОБА_4 - Д`яконової К.І .

В подальшому, постановою про арешт майна боржника від 28.08.2024 накладено арешт на 1/4 частки квартири загальною площею 169 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06.09.2024 року приватним виконавцем висунуто вимогу №11290 відповідно до якої, ОСОБА_3 необхідно з`явитись 16.09.2024 року об 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 та надати доступ до майна, для проведення опису та арешту майна, та передачі ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Разом з тим, в своїй скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що не отримував дану вимогу та не був обізнаний про опис та арешт, належному йому майна.

Однак, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення особисто ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, ОСОБА_3 був зареєстрований в електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 20.08.2021, що підтверджується відповіддю № 4923041, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 статті 28 Закону «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються виключно в електронній формі органам та особам, які мають електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами. Крім того, документи виконавчого провадження можуть бути надіслані додатково на підставі письмового звернення таких осіб за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Виконавчий документ, сформований в автоматизованій системі документообігу суду та переведений у стан «Оригінал», автоматично надсилається до Е-кабінету стягувана та боржника. Користувачу підсистеми Електронний суд надходить повідомлення, також повідомлення дублюється на електронну поштову скриньку, зазначену в профілі користувача Е-суду.

Отже, сторона, до електронного кабінету якої будуть направлені документи виконавчого провадження, вважається такою, що належним чином повідомлена про винесення виконавцем відповідної постанови, відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, посилання боржника ОСОБА_3 на порушення його прав брати участь у проведенні виконавчих дій, зокрема, бути присутнім при складанні акту опису та арешту майна є необгрунтованими.

16.09.2024 року приватний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою призначила відповідальним зберігачем ОСОБА_5 (молодшого сина ОСОБА_3 ).

18.09.2024 року приватний виконавець винесла постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні НОМЕР_1, якою призначила суб`єкта оціночної діяльності - Приватне підприємство «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» в особі директора Романюка М.В.

27.09.2024 року Приватне підприємство «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ» виготовлено Звіт про оцінку 1/4 частки квартири, власником якої є ОСОБА_3 , загальною площею 169,090 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно до висновку вказаної оцінки вартість 1/4 частки вищезгаданої квартири станом на 27.09.2024 року становить 2 320 500,00 грн, без урахування ПДВ.

03.10.2024 року приватним виконавцем, у відповідності до положень ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» направлено зазначений висновок про оцінку майна сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику - ОСОБА_3 та 09.10.2024 було отримано останнім.

Оцінка була зроблена на підставі документів, отриманих від Замовника, Звіт був виконаний з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. №1440 та Національного стандарту № 2, Оцінка нерухомого майна", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р.

Згідно висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності - ПП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ», вказується, що у роботі використано порівняльний підхід.

Після проведених коригувань суб`єктом оцінки було визначена ринкова вартість, про що був складений звіт і висновок про вартість вищезазначеного майна.

При цьому, скаржник не зазначає, яким чином відсутність оцінювача на дату нерухомого майна на дату огляду вплинула на результати оцінки та в чому полягає протиправність дій приватного виконавця, враховуючи, що боржник не забезпечив представнику оціночної діяльності доступ до об`єкта оцінки.

Наведені скаржником доводи про невідповідність оцінки є лише припущеннями про ймовірну невідповідність цієї оцінки про вартість майна.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

При цьому, суд зазначає, що після того як стягувач звернув виконавчий документ до примусового виконання, а виконавець відкрив виконавче провадження, позивач і відповідач у цивільній справі набули відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» статусу стягувача і боржника. Одночасно, у боржника незалежно від його волі виникають відносини із приватним чи державним виконавцем у даному виконавчому провадженні з метою виконання судового рішення.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин 1 - 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що дії приватного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, скарга в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця Шмідт К.В. не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про визнання недійсною оцінку нерухомого майна, то суд зазначає наступне.

Так, правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) зроблено висновок, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Одночасно, відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), передбачено ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.

Пунктом 56 зазначеного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки).

Посилання скаржника на відсутність обов`язкового огляду предмету оцінки, в зв`язку з чим він вважає наданий звіт недійсним, суд зазначає, в матеріалах справи міститься акт від 27.09.2024 згідно якого встановлено, що ОСОБА_5 (співвласником квартири) надано доступ до об`єкта оцінки, а саме частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 за результатами чого суб`єктом оціночної діяльності проведено ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом особистого візуального огляду з фотофіксацією.

Згідно частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

При цьому, суд враховує, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до положень цього ж Закону, визначив ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Згідно з статтею 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» необ`єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки; неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Згідно з вимогами пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

З огляду на зазначені вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу оцінки майна, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Ознайомлення з об`єктом оцінки полягає у дослідженні оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та у особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, тоді як за приписами статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15-ц.

Не погоджуючись з звітом вартості майна, представником ОСОБА_3 - адквокатом Ляшенко А.М. було подано до приватного виконавця Шмідт К.В. клопотання про рецензування звіту про оцінку майна.

В п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» зазначено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. Згідно частин 1, 3 статті 13 вказаного Закону рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця здійснювати оцінку майна або рецензування звіту про оцінку майна, а також впливати на порядок проведення оцінки майна, оскільки суб`єкт оціночної діяльності є самостійним у виконанні своїх обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено правовий висновок про те, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) дійшла висновку про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки. Дана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №826/6706/18.

01.11.2024 року приватним виконавцем було винесено постанову про призначення рецензування звіту про оцінку майна та направлено лист до ГО «ВАФО».

Як вбачається з рецензії Всеукраїнської асоціації фахівців оцінки від 14.11.2024, звіт в цілому відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що вартість нерухомого майна є заниженою порівняно з ринковою, а наведені скаржником доводи скарги є лише припущенням про ймовірну невідповідність цієї оцінки про вартість описаного та арештованого майна.

Отже скарга в частині визнання не дійсною оцінки майна задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про визнання протиправними дії приватного виконавця щодо передачі до ДП «Сетам» на реалізацію майна, то слід зазначити наступне.

ЄСПЛ неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній зі сторін (наприклад справа Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява №56848, параграф 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до п.3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, иконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Відповідно до абз. пункту 4 п.3 Розділу II Порядку реалізації арештованого кайла, приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи ідо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу II цього [Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи.

Так, 14.10.2024 виконавцем складено заявку на реалізацію арештованого майна, яка направлена на ДП «СЕТАМ».

Державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо реалізації майна з прилюдних торгів, було дотримано. Було винесено відповідні постанови про арешт майна та про його примусову реалізацію, такою боржнику надсилались вказані постанови рекомендованими листами з повідомленням про вручення, на адресу яка зазначена боржником, що підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2024 майно, а саме, 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було продано за ціною 1873803,75 грн, що підтверджується протоколом проведення електронного аукціону (торгів) № 626566.

Враховуючи вищенаведене, обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, аналізуючи дії приватного виконавця Шмідт К.В., суд приходить до висновку, що виконавчі дії вчинялися приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», скаржник, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами неправомірність дій приватного виконавця, не надав суду належних та допустимих доказів необ`єктивності та недостовірності оцінки майна, зазначеної у Звіті про оцінку, доказів заниження її вартості в умовах вимушеного продажу з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту положень ст. 451 ЦПК України, суд вважає, що дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К.В. є правомірними та вчиненими відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 259-261, 268, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, заінтересована особа - ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.02.2025.

Суддя Андрій АНОХІН