Справа № 131/291/25
Провадження № 2/131/89/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 р.м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шелюховського М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без фіксації судового засідання технічними засобами в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

До Іллінецького районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в якому вказала, що з 15 січня 2019 року по 30 жовтня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області справа №131/1141/20 від 30 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до виконавчого листа по справі №131/498/23 від 24 травня 2023 року суд вирішив стягувати із відповідача на користь позивача на утримання позивача у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 21 квітня 2023 року, на період інвалідності дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до 01 лютого 2025 року.

Відповідно до медичного висновку №7 про дитину-інваліда віком до 18 років від 07 лютого 2025 року дитині було підтверджено інвалідність. Відповідно позивач, як мати змушена доглядати за дитиною-інвалідом та має змоги працевлаштуватися, адже вона потребує постійного догляду.

Відповідач на даний час працює, отримує постійний дохід та має можливість допомагати матері його єдиної дитини, оскільки не має інших осіб на утриманні.

У зв`язку з складним матеріальним становищем, відсутністю можливості працевлаштуватися через вади здоров`я дитини, постійним лікуванням та доглядом за дитиною-інвалідом, позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача.

Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 , як дружини з якою проживає дитина з інвалідністю добровільно, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти (аліменти) на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період інвалідності доньки ОСОБА_3 , а саме до 07 лютого 2030 року, а також вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Діденко Н.П. подали до суду заяви в яких просили слухати праву у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зільберт О.Є. подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у відсутність відповідача та його представника, позовні вимоги визнав частково, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі рішення, яким позов задовольнити із наступних підстав.

Так, судом установлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), сторони по справі є батьками дитини.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області справа №131/1141/20 від 30 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Відповідно до виконавчого листа по справі №131/498/23 від 24 травня 2023 року(а.с.10) із відповідача на користь позивача на утримання позивача стягувались аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 21 квітня 2023 року і до 01 лютого 2025 року.

Згідно довідки Іллінецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області від 18.02.2025 №1285/22.2-25 (а.с.12) станом на 01.02.2025 року залишок заборгованості ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 становить 3977,28 грн.

Спільна дитина сторін ОСОБА_3 є дитиною інвалідом що підтверджується медичним висновком №7 про дитину інваліда віком до 18 років від 07 лютого 2025 року, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має інвалідність, до 07 лютого 2030 року (а.с.13).

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 05.02.25 року (а.с.16) встановлено, що вона здійснює постійне виховання та догляд за догляд за донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно хворіє та є інвалідом, проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №62, наданої лікарсько-консультативною комісією КНП «ВОДКЛ Вінницької ОР» 23.01.2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 дійсно являється дитиною-інвалідом.

Відповідно до п.19 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №917 від 21.11.2013, дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Відповідно до пункту 21 вище зазначеного Порядку, Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування.

До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму I та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії I ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Так, відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №129, виданої лікарсько-консультативною комісією КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» 19.09.2024 неповнолітня дитина сторін потребує наступних реабілітаційних заходів та їх реалізації, зокрема: медичної реабілітації (відновна терапія - 1 р/р; медичне спостереження 2 р/рік); психо-педагогічної реабілітації (психо-педагогічна діагностика; психологічна та педагогічна корекція, інклюзивне навчання у ДНЗ та ЗОШ); фізичної реабілітації (лікувальний масаж; лікувальна фізкультура); фізкультурно-спортивної реабілітації (навчання заняттям з фізичної культури - звільнення); соціальної та побутової реабілітації (навчання основним соціальним навичкам 2 р/р; працетерапія 2р/р) (а.с.14-15).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП ВОДКЛ Вінницької обласної ради від 29.01.2025(а.с.18), а також висновку про комплексну психологічну оцінку розвитку особи від 10 серпня 2023 р. №ІРЦ-85191/2023/441045 вбачається, що ОСОБА_3 потребує медичної реабілітації, супроводі під час інклюзивного навчання та постійного догляду.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 являється дитиною-інвалідом, остання є повністю залежною від постійного стороннього догляду, допомоги, тому постійний домашній догляд за нею здійснює її мати - позивач у справі, що унеможливлює останню працювати, забезпечувати як себе, так і дитину матеріально, а відтак потребує матеріальної допомоги.

Письмові докази відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч. 3 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Статтею 88 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Також враховується судом, що право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

На даний час позивачка здійснює постійне виховання та догляд за дитиною-інвалідом.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ними їхньої дитини відповідно до ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. 86 і 88 цього кодексу.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, наразі перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, а позивачка у зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом не має змоги працювати і утримувати себе.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог, а саме стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період інвалідності доньки ОСОБА_3 , а саме до 07 лютого 2030 року, оскільки вважає що саме такий розмір є необхідним та достатнім для утримання позивача.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивач, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись cт. ст. 75, 84, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , кошти (аліменти) на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 лютого 2025 року, на період інвалідності доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до 07 лютого 2030 року.

Стягнути з ОСОБА_2 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: