н/п 2/490/510/2025 Справа № 489/4124/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 березня 2025 м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі судового засідання Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
В червні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідачки: безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 134 785,00 грн.; 3% річних за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 12 130,65 грн.; суму збитків від інфляції у розмірі 55 758,82 грн. та судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що 19.11.2020р. вона передала відповідачці грошові кошти у розмірі 1700 доларів США в якості авансу за придбання квартири АДРЕСА_1 в майбутньому шляхом укладення договору купівлі продажу у строк до 28.02.2021р.Також, відповідно до домовленостей позивача та відповідача, остання погодила зробити у квартирі АДРЕСА_2 ремонтні роботи (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання) до укладення між ними договору купівлі-продажу, і які вже виконані станом на час подання позову в об`ємі погодженому з відповідачем. На підтвердження передачі грошових коштів, та погодження проведення ремонтних робіт в об`ємі визначеному позивачем та відповідачем на момент складання розписки 19.11.2020р., а саме: облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання, і до укладення між ними договору купівлі-продажу, відповідачкою була складена та підписана власноруч розписка від 19.11.2020р. 07 квітня 2021 вона знову передала відповідачці грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США в якості авансу за придбання квартири АДРЕСА_1 в майбутньому шляхом укладення договору купівлі продажу у строк до 31.12.2021.Також, відповідно до домовленостей позивача та відповідача, остання погодила зробити у квартирі АДРЕСА_2 ремонтні роботи (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання) до укладення між ними договору купівлі-продажу, і які вже виконані станом на час звернення до суду із вказаним позовом в об`ємі погодженому з відповідачем. На підтвердження передачі грошових коштівта погодження проведення ремонтних робіт в об`ємі визначеному позивачем та відповідачем, останньою була складена та підписана власноруч розписка від 07.04.2021р.Тобто, позивачем в період часу з березня 2021 року по квітень 2021 року вже були проведені ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), на загальну суму 134 785,00 грн. Підтвердженням оплати та проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн., є Рахунок-фактури № СФ-201225 від 02.04.2021р., № СФ-201294 від 09.03.2021р., № СФ-201210 від 15.03.2021р., № СФ-201294 від 09.03.2021р., та Квитанції №6 від 15.03.2021р., №7 від 16.03.2021р., №11 від 22.03.2021р., №10 від 19.03.2021р., №17 від 07.04.2021р., №3 від 11.03.2021р., №14 від 02.04.2021р., №2 від 10.03.2021р., №15 від 05.04.2021р., №1 від 09.03.2021р., №5 від 12.03.021р., №16 від 06.04.2021р., №8 від 17.03.2021р., №9 від 18.03.2021р., №4 від 12.03.2021р. Станом на сьогоднішній день, зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , так і не були виконані, жодного договору між ними укладено не було щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ані до 28.02.2021р. (як зазначено у розписці від 19.11.2020р.), ані до 31.12.2021р. (як зазначено у розписці від 07.04.2021р.), та відповідачем не були повернуті позивачу грошові кошти за проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн.
Ухвалою суду від 09.07.2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
Відзиву на позов не надходило.
Ухвалою суду від 28.11.2024 закрито підготовче провадження та справа була призначена до судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з розписки від 19.11.2020, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали дану розписку в тому, що ОСОБА_2 зобов`язується продати, а ОСОБА_1 купити квартиру АДРЕСА_1 в строк до 28.02.2021р., а також сторони погодили проведення ремонтних робіт в об`ємі визначеному позивачем та відповідачем на момент складання розписки 19.11.2020р., а саме: облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання, і до укладення між ними договору купівлі-продажу..
Суму застави у розмірі 1700 доларів США ОСОБА_2 отримана 19.11.2020р.
З розписки від 07.04.2021, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали дану розписку в тому, що ОСОБА_2 зобов`язується продати, а ОСОБА_1 купити квартиру АДРЕСА_1 в строк до 31.12.2021р., а також погодили проведення ремонтних робіт в об`ємі визначеному позивачем та відповідачем на момент складання розписки 19.11.2020р., а саме: облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання, і до укладення між ними договору купівлі-продажу.
Суму застави у розмірі 5000 доларів США ОСОБА_2 отримана 07.04.2021р.
Також, судом встановлено, що відповідно до домовленостей позивача та відповідача, остання погодила зробити у квартирі АДРЕСА_2 ремонтні роботи (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі та заміна і встановлення сантехнічного обладнання) до укладення між ними договору купівлі-продажу, і які вже виконані станом на сьогоднішній день в об`ємі погодженому з відповідачем.
Також судом встановлено, що підтвердженням оплати та проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн., є Рахунок-фактури № СФ-201225 від 02.04.2021р., № СФ-201294 від 09.03.2021р., № СФ-201210 від 15.03.2021р., № СФ-201294 від 09.03.2021р., та Квитанції №6 від 15.03.2021р., №7 від 16.03.2021р., №11 від 22.03.2021р., №10 від 19.03.2021р., №17 від 07.04.2021р., №3 від 11.03.2021р., №14 від 02.04.2021р., №2 від 10.03.2021р., №15 від 05.04.2021р., №1 від 09.03.2021р., №5 від 12.03.021р., №16 від 06.04.2021р., №8 від 17.03.2021р., №9 від 18.03.2021р., №4 від 12.03.2021р.
Позивачка зазначає і це встановлено судом, що станом на теперішній час між нею та відповідачкою не укладено договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , ані до 28.02.2021р. (як зазначено у розписці від 19.11.2020р.), ані до 31.12.2021р. (як зазначено у розписці від 07.04.2021р.), та відповідачем не були повернуті позивачці грошові кошти за проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн.
28 листопада 2023р. ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено листа з пропозицією прибути 11.12.2023р. до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцарь Ю.С. для укладення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка вказує, що відповідачкою отримано лист, і це підтверджується матеріалами справи, проте, у зазначену дату та час остання не прибула для укладення договору купівлі-продажу.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Проте, на сьогоднішній день зобов`язання відповідача так і не були виконані, і жодної угоди так і не було укладено між позивачем та відповідачем стосовно придбання позивачем квартири АДРЕСА_1 .
Оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами по справі укладено не було, а вони лише виразили свій намір укласти такий договір в майбутньому, то грошові кошти витрачені позивачем на проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн., є безпідставно отримані відповідачем і мають бути повернуті відповідачем позивачу в тому ж розмірі, в якому вони були витрачені позивачем для проведення ремонтних робіт у квартирі належній відповідачу.
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.
Оскільки жодної угоди між позивачем та відповідачем так і не було укладено, грошові кошти витрачені позивачем для проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 (облаштування теплої підлоги, облаштування та монтування натяжної стелі, заміна і встановлення сантехнічного обладнання), у розмірі 134 785,00 грн., є безпідставно отримані відповідачем і мають бути повернуті відповідачем позивачу в тому ж розмірі, в якому вони були витрачені позивачем на проведення ремонтних робіт у квартирі відповідача.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі №910/3395/19, від 23.04.2019р. у справі №918/47/18, від 01.04.2019р. у справі №904/2444/18.
Виходячи з викладеного та згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України, - набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, тобто відповідач повинен повернути позивачу безпідставно отримані ним грошові кошти у розмірі 134 785,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 134 785,00 грн., суд вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частин другої та третьої ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (п. 26)).
У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).
Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.
Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.
Відповідачка жодних дій щодо укладення договору купівлі продажу не здійснила, чим порушила права позивачки на придбання вищезазначеної квартири, та не повернула позивачці грошові кошти витрачені нею для проведення ремонтних робіт в квартирі.
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, здійснений позивачкою розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки інфляційних втрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання по дату зазначену позивачкою 04.06.2024р.
Таким чином, позовні вимоги, щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки безпідставно отриманих відповідачкою грошових коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 55 758,82 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, у розмірі 12 130,65 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 026,74 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 202 674,47 грн. (двісті дві тисячі шістсот сімдесят чотири тисячі сорок сім гривень), які складаються з :
- безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 134 785,00 грн.;
- 3% річних за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 12 130,65 грн.;
-суму збитків від інфляції у розмірі 55 758,82 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 026 грн. 74 коп.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2025.
Суддя О.А. Гуденко