ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2304/24Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/228/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №608/2304/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року (ухвалене суддею Яковець Н.В., повний текст якого складено 30 листопада 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводська селищна рада Чортківського району Тернопільської області в особі служби у справах дітей, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та залишення дітей проживати разом з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 (далі - позивачка, апелянтка), в інтересах якої діє адвокат Свірський Тарас Володимирович, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа - Заводська селищна рада в особі служби у справах дітей, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.

Позов обґрунтовано тим, що сторони з 08 листопада 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останнім часом подружнє життя у сторін не складається, у них спостерігаються кардинально різні погляди на життя, через що в сім`ї постійно виникають непорозуміння та скандали. На даний час вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Крім того, відповідач вчинив відносно дружини домашнє насильство і по даному факту в провадженні Чортківського районного суду перебуває справа про притягнення його до адміністративної відповідальності. Таким чином, шлюб між ними існує формально, а тому є доцільність його розірвання, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує особисті права та законні інтереси ОСОБА_3 .

Також позивачка вказала, що спільні з відповідачем неповнолітні діти перебувають на її повному утриманні та проживають з нею. Участі в утриманні та вихованні дітей відповідач не приймає, чим діє всупереч установленим сімейним законодавством правовим нормам. Позивачка вважає, що з відповідача підлягають стягненню на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 10000 гривень, з яких 5000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання дитини ОСОБА_5 та 5000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання дитини ОСОБА_6 .

Щодо визначення місця проживання спільних дітей ОСОБА_3 , враховуючи інтереси дітей та норми Сімейного кодексу України, вважає, що вони повинні проживати з нею.

У вересні 2024 року представник позивачки - адвокат Свірський Т.В. подав заяву про зміну предмета позову, а саме, просив змінити редакцію пункту 4 прохальної частини позовної заяви, зокрема дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

У зв`язку з наведеним позивачка просила суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 08 листопада 2006 року;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 5000 грн, щомісячно, на кожного, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- залишити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживати разом з матір`ю.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 08 листопада 2006 року Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 200.

Позовну вимогу про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залишено без розгляду.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині вимог про стягнення аліментів та залишення дітей проживати разом з матір`ю, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Свірський Тарас Володимирович, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спільні неповнолітні діти сторін перебувають на повному утриманні позивачки. Участі в утриманні та вихованні дітей відповідач не приймає, чим діє всупереч установленим сімейним законодавством правовим нормам. Зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому визначений стороною позивача розмір 5000 грн на кожну дитину є обґрунтованим.

Звертає увагу на те, що можливість отримання аліментів на дітей одним із батьків не залежить від того, чи проживають вони за однією адресою разом, чи окремо один від одного. Дана обставина не впливає на обсяг прав батьків і не звільняють їх від обов`язків щодо дітей, оскільки вони зобов`язані утримувати дітей відповідно до встановлених правових норм.

Стосовно позовної вимоги про визначення місця проживання спільних дітей, яка після зміни предмету позову сформульована, як «залишити проживати дітей з їх матір`ю» зазначає, що перевага у питанні визначення місця проживання дитини за даним принципом Декларації прав дитини, надається матері. У зв`язку із відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання дітей, позивачка змінила предмет позову у даній справі, однак суд першої інстанції безпідставно залишив позовну вимогу стосовно проживання дітей без розгляду, мотивуючи своє рішення проживанням обох батьків за однією адресою, що суперечить вимогам частина 1 статті 257 ЦПК України.

Крім того зазначила, що докази витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції буду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У зв`язку з викладеним просить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та залишення дітей проживати разом з матір`ю скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

03 лютого 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що позивачка та спільні діти сторін проживають разом із відповідачем в належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де є всі належні умови для проживання та навчання. Зазначає, що діти фактично перебувають на повному утриманні відповідача, хоча позивачка дійсно допомагає в їх утриманні із спільного бізнесу. Звертає увагу, що відповідач офіційно працевлаштований (займає посаду керівника патронатної служби Чортківської районної військової (державної) адміністрації), отримує заробітну плату, яку витрачає на оплату всіх послуг (в тому числі комунальних), утримання дітей, а також займається їх вихованням. Тому твердження позивачки щодо повного утримання дітей нею є неправдивими та жодним чином не підтвердженими.

Щодо мотивування необхідності визначення місця проживання дітей у разі ймовірної зміни позивачкою місця проживання, звертає увагу на те, що потрібно з`ясувати, де вона планує проживати та визначити належність таких умов для проживання і навчання дітей.

Щодо стягнення на користь позивачки судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, сторона відповідача заперечує, та зазначає, що у зв`язку з відсутністю відповідних знань в галузі права та юридичної освіти, ОСОБА_4 змушений звернутися за правничою допомогою до фахівця, а тому з позивачки слід стягнути судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Вартість таких послуг та докази їх сплати будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Крім того 18 березня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

19 березня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника апелянтки - адвоката Свірського Тараса Володимировича надійшли додаткові пояснення, просить здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог про стягнення аліментів та залишення дітей проживати разом з матір`ю, а тому в іншій частині рішення суду, колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

08 листопада 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстровано у Чортківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане повторно 18 липня 2024 року Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.7).

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 18 липня 2024 року, виданим Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та серія НОМЕР_3 від 18 липня 2024 року, виданим Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.8-9).

Згідно відповіді №790519 від 17 вересня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований з 18 вересня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/013966198 від 19 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована з 20 жовтня 2015 року по 19 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/014042541 від 20 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований з 20 жовтня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/014041288 від 20 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 20 жовтня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 02 квітня 2012 року слідує, що ОСОБА_4 є власником (1/1 частка) житлового будинку (загальна площа 284 кв.м., житлова площа 113.5 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45).

Сторонами у справі визнано той факт, що вони та їхні діти спільно проживають у вищевказаному житловому будинку.

Разом з тим, представник ОСОБА_3 - адвокат Свірський Тарас Володимирович у додаткових поясненнях від 19 березня 2025 року зазначив, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Про що свідчить факт реєстрації 08 листопада 2006 року шлюбу та реєстрації 13 червня 2012 року права власності на згаданий будинок. У даному будинку позивачка постійно проживає з моменту його спорудження і по теперішній час. Зазначив, що з огляду на факт належності вказаного житлового будинку на праві спільної сумісної власності подружжя та факт фактичного проживання позивачки за цією адресою, дії ОСОБА_4 щодо зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання без її відома є незаконними.

Відповідно до довідки Чортківської районної військової адміністрації Тернопільської області від 20 листопада 2024 року №58/06-24 вбачається, що ОСОБА_4 з 14 серпня 2023 року по теперішній час працює на посаді керівника патронатної служби апарату (а.с.44)

Сторонами у справи визнано той факт, що позивачка ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід.

Вказане також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого ФОП ОСОБА_3 з 02 серпня 2019 року займається економічної діяльністю (КВЕД 47.24), зокрема, роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.

З позовної заяви ОСОБА_3 слідує, що між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, тобто існує спір, що стало підставою для звернення до суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки відповідач заперечує проти задоволення вимоги позивачки щодо залишення дітей проживати разом з матір`ю.

Згідно пояснень ОСОБА_7 від 19 березня 2025 року, які відібрано представником позивачки - адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем слідує, що ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 021109 року, виданим Заводською селищною радою. Зазначає, що повним утриманням дітей, їх вихованням займається виключно матір ОСОБА_3 .

Як пояснила ОСОБА_7 , дане пояснення вона не мала змоги надати раніше, оскільки перебувала в стані вагітності, а потім в післяпологовому стані (дата народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_4 не бере участі в утриманні своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами, як батьками, відсутня домовленість щодо утримання сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_9 , оскільки існує спір. У відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу, ОСОБА_4 підтвердив факт, що ОСОБА_3 дійсно допомагає в утриманні дітей за доходи отримані від підприємницької діяльності.

В той же час, ОСОБА_4 зазначив, що діти перебувають на його повному утриманні, однак колегія суддів враховує, що відповідач розпорядився своїми процесуальним правами та при наявності спору у даній справі, не заявляв зустрічного позову щодо стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_3 .

Апеляційний суд зазначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст.35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що діти сторін проживають разом із матір`ю та батьком в житловому будинку (загальною площею 284 кв.м.) за однією адресою, однак вказаний факт не має правового значення, оскільки отримання аліментів на дитину одним із подружжя не залежить від того, перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Апеляційний суд зазначає, що між сторонами у даній справі існують неприязні відносини, що підтверджуються постановами Чортківського районного суду Тернопільської області в справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 24 жовтня 2024 року №608/2511/24 та від 13 листопада 2024 року №608/2038/24.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає про необхідність надання відповідачем аліментів на утримання дітей, тому суд апеляційної інстанції при розгляді даного спору керується найкращими інтересами для дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають разом з матір`ю та перебувають на утриманні позивачки, яка отримує дохід від зайняття підприємницької діяльності. Відповідно позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей несе витрати, які збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки, навчання та інше.

Також в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач бере участь в утриманні своїх дітей, зустрічних позовних вимог не заявляв.

З огляду на викладене, помилковим є висновок місцевого суду, що позовні вимоги про стягнення аліментів є безпідставними, оскільки суду необхідно враховувати інтереси дітей під час вирішення спору, а не неприязні відносини батьків. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що вона самостійно несе витрати на утримання дітей, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні дітей, тому просила визначити загальний розмір аліментів 10000 грн щомісяця.

При цьому, відповідачем не представлено належних доказів, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання своїм дітям, навпаки встановлено, що ОСОБА_4 отримує заробітну плату та має у власності нерухоме майно.

Згідно відомостей щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік (https://public.nazk.gov.ua/documents/40b978a7-11f4-40d2-a434-a6f021f417a2) вбачається, що ОСОБА_4 отримав дохід в розмірі 199900 грн, має у приватній власності житловий будинок та транспортний засіб.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в більшому розмірі, аніж рекомендований мінімальний розмір.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині знаходять своє підтвердження.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на теперішній час є повнолітньою особою.

Враховуючи наведене, а також те, що у сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак перебувають на утриманні позивачки, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів слід задоволити в повному обсязі, оскільки розмір аліментів по 5000 грн на кожну дитину буде достатній для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Доводи відповідача про те, що обоє батьків утримують спільних дітей, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що батьки не досягли між собою згоди щодо способу утримання дітей, тому це питання повинно вирішуватися в судовому порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Щодо позовних вимог про залишення дітей проживати разом з матір`ю, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20, враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи існує спір між батьками щодо місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки сторона відповідача заперечує проти задоволення вимог позивачки.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені права звернутися із вимогою про визначення місця проживання дитини у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам статті 161 СК України.

Більше того, колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може самостійно визначити місце свого проживання, оскільки на теперішній час є повнолітньою особою.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про залишення дітей проживати разом з матір`ю.

Оскільки, колегія суддів переглядає справу в межах апеляційної скарги, то приходить до висновку, що позовну вимогу про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яку судом першої інстанції залишено без розгляду, слід залишити без змін.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частина друга статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частина друга статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частина перша статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення аліментів та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позов задоволити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводська селищна рада Чортківського району Тернопільської області в особі служби у справах дітей, про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 24 березня 2025 року.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак