Дата документу 19.03.2025 Справа № 317/2891/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2891/23 Головуючий у 1-й інстанції:Ачкасов О.М.
Провадження №22-ц/807/535/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Трофимової Д.А., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки та встановлення способу реалізації предмета іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки та встановлення способу реалізації предмета іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 червня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» був укладений договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області Рябих В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2415. Відповідно до п. 1 Договору позики, позивач передав у власність, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 16 508 000 гривень, що відповідно до курсу КБ ПАТ «Приват Банк» на момент укладення Договору позики становило 626 489 доларів США 56 центів, у валюті євро становить 555 827 євро 91 євроцентів, строком до 07 червня 2020 року. Зазначена позика за цим договором є безвідсотковою.

07 червня 2017 року між позивачем та відповідачем для забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання за Договором позики був укладений Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих М.В. за реєстровим № 2418-2420. Так, відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, - Іпотекодавець (відповідач) передає Іпотекодержателю (позивачці) в іпотеку наступні об`єкти нерухомості: цех по переробці насіння соняшника на олію літ.Б, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1039,3 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів; будівлю котельної літ.БЗ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер : :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів; земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,8000 га, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів.

Відповідно до п.1.2.2 Договору іпотеки вартість предмета іпотеки, що визначений п. 1.2 Договору іпотеки становить 15 000 000 грн. Відповідно до п. 1.3.2 Договору іпотеки вартість предмету іпотеки, що визначений п. 1.3 Договору іпотеки становить 2 700 000 грн. Відповідно до п. 1.4.2 Договору іпотеки вартість предмета іпотеки, що визначений п. 1.4 Договору іпотеки, становить 1 500 000 грн. Таким чином загальна вартість предмета іпотеки складає 15 000 000+2 700 000 грн+1 500 000 грн=19 200 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним вище кредитним договором утворилась заборгованість в загальному розмірі 626 489, 56 доларів США х 37, 453 грн = 23 463 892 грн 50 коп.

Виходячи з того, що відповідно до Договору іпотеки зазначена узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки, яка становить 19 200 000 грн, значно менша ніж сума зобов`язань відповідача за договором позики. Таким чином, позивач визначила суму реалізації предмета іпотеки виходячи з вартості предмета іпотеки, відповідно до умов договору іпотеки в розмірі 19 200 000 грн.

Також позивач заявила вимогу про стягнення 3 відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 08 червня 2020 року по 29 травня 2023 року, що становить у розмірі 2 093 302, 70 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики в строки, передбачені Договором позики та на час звернення з позовом до суду не виконав, відповідачем не було здійснено жодного платежу, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом та просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 19 200 000,00 грн, стягнути 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2 093 302,70 грн та стягнути судовий збір.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих М.В. за реєстровим №2418-2420 від 07 червня 2017 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 23 463 892 грн Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» () перед ОСОБА_1 за Договором позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області Рябих В.М. та зареєстрований в реєстрі за №2415 від 07 червня 2017 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки:

- Цех по переробці насіння соняшника на олію літ.Б, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1039,3 кв.м., на земельній ділянці кадастровий номер: :07:002:0005 цільове призначення земельної ділянки для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів;

- Будівля, котельної літ. БЗ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., на земельній ділянці :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів;

- Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,8000 га, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів.

Шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю: 19 200 000 грн та стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2 093 302, 70 грн.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих М.В., за реєстровим №2418-2420 від 07 червня 2017 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 23463 892,00 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» перед ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих М.В. та зареєстрований в реєстрі за №2415 від 07 червня 2017 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки:

-Цех по переробці насіння соняшника на олію літ.Б, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1039,3 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів;

-Будівля котельної літ.БЗ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер : :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів;

-Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,8000 га, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів,

шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 19200000,00 грн. та стягнуто 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2093302,70 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13420,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем порушена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме Іпотекодержателем не направлена Іпотекодавцю письмова вимога про усунення відповідного порушення, що передбачено п. 6.2 Договору іпотеки. Тобто іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення протягом 30 календарних днів з моменту отримання Іпотекодавцем цієї вимоги. Якщо протягом встановленого 30-тиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається невиконаною, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Саме за відсутності задоволення відповідачем вимоги у позивача виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки. В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідної письмової вимоги на адресу відповідача відповідно до п. 7.5 договору іпотеки, яка здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів та/або вручення відповідних документів під підпис уповноваженої особи іншої сторони. Отже наразі відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, так як право позивача не є порушеним. Судом першої інстанції невірно застосовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та зазначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд помилково врахував ціну предмету іпотеки на момент укладення договору іпотеки зазначену в ньому, оскільки відсутні відомості щодо ціни предмету іпотеки на дату його реалізації.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Суд встановив, що боржник ТОВ «Агросоюз» належним чином не виконав свої зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів, у зв`язку з чим вважав обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, суд прийшов до висновку про стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 08 червня 2020 року по 29 травня 2023 року, що становить у розмірі 2 093 302, 70 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 07 червня 2017 року, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області Рябих В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2415 (а.с.16).

Відповідно до п. 1 Договору позики, позивач передав у власність, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 16 508 000 (шістнадцять мільйонів п`ятсот вісім тисяч) гривень 00 копійок, що відповідно до курсу КБ ПАТ «Приват Банк» на момент укладення Договору позики становило 626 489 (Шістсот двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) доларів США 56 центів, у валюті євро становить 555 827 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять сім) євро 91 євроцентів, строком 07 червня 2020 року.

Відповідно до п. 2 Договору позики, - Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму позики, виражену у гривні, в сумі, еквівалентній 626 489 (шістсот двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) доларів США 56 центів або у валюті євро, що становить 555 827 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять сім) євро 91 євроцентів за курсом продажу КБ ПАТ "Приват Банк» на день повернення позики, в строк, зазначений у п.1 цього договору. Позикодавець залишив за собою право визначати валюту, за курсом якої до гривні має бути повернуто суму позики. Зазначена позика за цим договором є безвідсотковою.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за Договором позики від 07 червня 2017 року, між сторонами 07 червня 2017 року був укладений Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих М.В. за реєстровим № 2418-2420 (а.с.12-15).

Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, - Іпотекодавець (відповідач) передає Іпотекодержателю (позивачці) в іпотеку наступні об`єкти нерухомості: цех по переробці насіння соняшника на олію літ.Б, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1039,3 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів; будівлю котельної літ.БЗ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м., на земельній ділянці, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів; земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,8000 га, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів.

Відповідно до п. 1.2.2. Договору іпотеки вартість предмета іпотеки, що визначений п. 1.2. Договору іпотеки становить 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1.3.2. Договору іпотеки вартість предмету іпотеки, що визначений п. 1.3. Договору іпотеки становить 2 700 000 (два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1.4.2. Договору іпотеки вартість предмета іпотеки, що визначений п. 1.4. Договору іпотеки, становить 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя - рішенням суду у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 6.9. Договору іпотеки, - у випадках, коли суми, вирученої від продажу Предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя, він має право, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимог за Основним договором, з іншого майна Позичальника в порядку, черговості, передбаченої законодавством України.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 01 червня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросоюз», зареєстровано 29 червня 1999 року, керівником якого є ОСОБА_2 , що також підтверджується Наказом №20/03-17 від 21 березня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 з 21 березня 2017 року приступив до виконання обов`язків директора (а.с.10).

З інформаційних довідок від 01 червня 2023 року, вбачається, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросоюз», зареєстровано право власності на об`єкти, зазначені у договорі іпотеки, іпотекодержателем яких є ОСОБА_1 , що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 жовтня 2023 року, номер інформаційної довідки 351424609.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Підставами припинення іпотеки згідно зі статтею 17 Закону України "Про іпотеку" є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Закон України "Про іпотеку" визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України "Про іпотеку") є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України "Про іпотеку"); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України "Про іпотеку), (застосована редакція закону, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин).

Для застосування такого способу захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що боржник не виконав зобов`язання за договором позики належним чином, оскільки допустив утворення заборгованості.

Позивач звернулася до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку", тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Отже, позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства та вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Заборгованість за договором позики на час розгляду справи судом не погашена; відповідачем не спростовано ні факту отримання коштів у позику, ні наявності заборгованості за даним договором.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Таким чином, установивши, що позичальник ТОВ «Агросоюз» належним чином не виконував зобов`язання за договором позики від 07 червня 2017 року унаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 23 463 892, 00 грн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на: Цех по переробці насіння соняшника на олію літ.Б, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , Будівля котельної літ.БЗ, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,8000 га, кадастровий номер: :07:002:0005, цільове призначення - для розміщення цеху по переробці насіння соняшника на олію та складів, у рахунок погашення зазначеної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було дотримано вимог Закону України "Про іпотеку" та договору іпотеки, щодо порядку повідомлення про порушення зобов`язань за договором позики та договором іпотеки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як зазначає представник позивачки, адвокат Одаренко К.О., позивачкою проводилися заходи досудового врегулювання спору, щодо повернення суми заборгованості, однак в свою чергу відповідач, за час розгляду справи в суді першої інстанції не здійснив ніяких дій щодо погашення наявної заборгованості, або її спростування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до умов договору іпотеки ( п. 6.2) Іпотекодержатель надсилає Іпотекодателю письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом 30 календарних днів з моменту отримання Іпотекодавцем цієї вимоги. Якщо протягом встановленого 30-тиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається невиконаною, Іпотекдержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у випадках, передбачених п. 6.1 договору іпотеки, який передбачає, право вимоги дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов`язання.

В даній справі, позивач обрала не позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який вимагає направлення вимоги, а в разі її невиконання лише тоді Іпотекрдержатель має право звернення на предмет іпотеки, а звернулася до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, після закінчення строку виконання грошового зобов`язання за договором позики від 07 червня 2017 року, строк якого закінчився 07 червня 2020 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не направила письмової вимоги на адресу відповідача, наразі відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, так як право позивача на теперішній час є непорушеним, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Водночас, звертаючи звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення встановив спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 19200000, 00 грн, що протирічить ч. 2 ст. 39 Закону України « Про іпотеку» , якою як зазначалось вище передбачено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Окрім цього, суд першої інстанції, визначаючи вартість предмета іпотеки, посилається на пункти 1.2.2, 1,3,2 та 1.4.2 договору іпотеки. Однак за умовами цих пунктів договору, вартість предмета іпотеки на момент укладення цього договору не враховується при визначені ціни предмету іпотеки у майбутньому, у тому числі під час звернення стягнення на нього іпотекодержателем, якщо інше не передбачено цим договором та/або основним договором.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконання та не є складовою способу або порядок виконання рішення суду.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, незалежно від того, чи визначена така ціна на момент розгляду судом справи про звернення стягнення на предмет іпотеки чи зазначена в рішенні суду. Проведення оцінки, зокрема, нерухомого майна із залученням виконавцем суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, є обов`язком виконавця.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2023 року по справі № 463/3782/15, провадження № 61-12097 св23.

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції в частині способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю 19200000, 00 грн підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України виклавши п. 3 резолютивної частини рішення наступним чином «Із застосуванням способу реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій».

Отже, аргументи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зі змісту розрахунку позивача вбачається, що 3% річних нараховані за період з 08 червня 2020 року по 29 травня 2023 року , що становить 1086 днів прострочення на загальну суму 2093302, 70 грн ( 23463892 х3%/100 х1086).

Позовна давність щодо цих вимог не пропущена.

Отже, є правильними висновки суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ «Агросоюз» на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

І

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, які б давали підстави для його скасування та відмови у задоволенні позову, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2024 року змінити.

Викласти п. 3 резолютивної частини рішення наступним чином: «Із застосуванням способу реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 березня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Трофимова Д.А.