Справа № 173/3914/24
Провадження №2/173/474/2025
20 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кожевник О.А.,
за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ» про виділення в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності,
27.12.2024 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про виділення в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності до відповідача ОСОБА_2 третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ».
06.01.2025 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи, відповідно до якої відомості про місце реєстрації запитуваної особи відсутні в Реєстрі територіальної громади Верхньодніпровської міської ради.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом учасників розгляду справи.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на сайті Верхньодніпровського районного суду.
Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з поданої позовної заяви позивач просить: припинити за ним та відповідачем право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити їй у власність як окремий об`єкт на житловий будинок садибного типу загальною площею 64,7 кв. м., житлова площа 37,5 кв. м. з відповідними будівлями та спорудами з привласненням нової окремої поштової адреси: в житловому будинку літера А-1 2-2 коридор площею 4,1 кв. м., 2-3 ванна площею 3,8 кв. м., 2-4 коридор площею 6,3 кв. м., 2-6 житлова площа 10,3 кв.м., 2-7 житлова площа 10,5 кв.м., 2-8 житлова площа 14,9 кв.м. Прибудова А 2 площею 10,5 кв.м. Тамбур А 4 площею 4,3 кв.м., навіс А 5, ганок А 7, літня кухня В 1, погріб п/г 2, навіс в 2, вбиральня Г 1, сарай К 1, навіс П 1, оглядова яма о/я, водопровід № 2, паркан № 7, хвіртка № 16, ворота № 17 розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на таке: 25.04.1990 року вона отримала за договором довічного дарування частку житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Власник другої половини будинку відповідач ОСОБА_2 . Позивачка бажає оформити земельну ділянку у приватну власність, а інший співвласник не бажає вести діалог. Загальна площа її ділянки на якій розташована її частина житлового будинку садибного типу 861 кв.м. Має окремий вихід. ЇЇ частка майна є фактично окремим об`єктом, вони з сусідкою самостійно володіють та користуються належними їм частками. Спільних приміщень з відповідачкою не мають. Будинок завжди був поділений в натурі та лише формально обліковувався як частина та спільне часткове майно без визначення часток в натурі. Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна виданого 06.03.2024 ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» за технічними показниками її частка будинку є відокремленим об`єктом, має окремий вихід і може бути виділена в натурі з присвоєнням самостійної адреси: АДРЕСА_2 .
На даний час виникла необхідність виділити в окремий об`єкт 1/2 частки цієї житлової будівлі, яка належить їй на праві приватної власності, щоб вільно в подальшому розпоряджатись своїм майном без згоди інших співвласників.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права спільної часткової власності і виділення частки із спільної часткової власності в натурі, та визнання права власності як на самостійний об`єкт нерухомості з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.
Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання.
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на частку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання. Форма власності приватна.
Як вбачається з висновку ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме жилого будинку садибного типу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бут поділено.
Позивач бажає виділити належну їй частку в зазначеному вище домоволодінні в самостійний об`єкт нерухомості з привласненням домоволодінню окремої поштової адреси та припинити право спільної часткової власності на домоволодіння.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК).
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України).
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом (ч. 1, 2, 3 ст. 370 ЦК України).
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями - При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Судом встановлено, що у позивача виникло право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору довічного утримання, тобто на законних підставах.
За доводами позивача вона самостійно користується та володіє належною їй часткою зазначеного вище будинку та земельною ділянкою. Спільних приміщень з відповідачем не має.
Зазначене вище домоволодіння завжди було поділене в натурі та лише формально, обліковувалося як спільне часткове майно без визначення часток в натурі.
Кожна сторона володіє конкретною, визначеною часткою домоволодіння в цілому. Дані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються доводами, викладеними у поданій позовній заяві та наданими правовстановлюючими документами на домоволодіння.
Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого КП «Верхньодніпровське БТІ» від 06.03.2024 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позивачу частка в домоволодінні є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: об`єкт 1: АДРЕСА_3 , об`єкт 2: АДРЕСА_2 .
Відповідно до висновку КП «Верхньодніпровське БТІ» від 06.03.2024 року їй можуть бути виділені із загального будинку наступні приміщення: в житловому будинку під літ. А-1 наступні приміщення: 2-2 коридор площею 4,1 кв.м, 2-3 ванна площею 3,8 кв.м., 2-4 коридор площею 6,3 кв.м., 2-6 житлова площею 10,3 кв.м., 2-7 житлова площею 10,5 кв.м., 2-8 житлова площею 14,9 кв.м.; прибудова а 2 площею 10,5 кв.м., тамбур а 4 площею 4,3 кв.м., навіс а 5, ганок а 7, літня кухня В 1, погріб п/г 2, навіс в 2, вбиральня Г 1, сарай К 1, навіс П 1, оглядова яма о/я.
Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належить позивачу, має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктом нерухомості, за технічними характеристиками може бути виділений в самостійні об`єкт нерухомості, проте документально продовжує перебувати в спільній частковій власності сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог лише в частині виділу в натурі як окремого об`єкту та визнання права власності на частку житлового будинку садибного типу з відповідними будівлями та спорудами.
При цьому права іншого із співвласників будинку не будуть порушеними, так як позивачу виділяється фактично належна йому частину будинку в самостійний об`єкт нерухомого майна на підставі рішення суду.
Що стосується позовної вимоги щодо виділення позивачу земельної ділянки площею 861 кв.м. на якій розташована частина житлового будинку садибного типу з відповідними будівлями та спорудами суд зазначає, що матеріалами справи право власності заявника на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки належним чином не підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, кожен співвласник земельної ділянки має право на виділ в натурі лише у разі належного документального підтвердження своєї частки у праві власності. Відсутність належних правовстановлюючих документів на 1/2 частину земельної ділянки унеможливлює прийняття рішення про її виділення в натурі, оскільки це може порушити права інших співвласників та суперечить чинному законодавству, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.
Крім того, суд позбавлений права припинити право спільної часткової власності відповідача на житловий будинок, оскільки позивач не заявляв вимогу про виділ частини житлового будинку другому співвласнику.
Відповідно до положень Цивільного кодексу України та процесуального законодавства, суд розглядає спір у межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивач не звертався з вимогою про виділ частки житлового будинку на користь іншого співвласника, суд не має правових підстав для прийняття рішення про припинення права спільної часткової власності відповідача.
Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1211.20 грн., суд вважає необхідним покласти на позивача, оскільки не вбачає вини в відповідача в порушенні права позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності задовольнити частково.
Припинити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право спільної часткової власності на житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у власність як окремий об`єкт, 1/2 частини домоволодіння та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, як на окремий об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64,7 кв.м., житлова площа 35,7 кв.м. з відповідними будівлями та спорудами: в житловому будинку літ. А-1 наступні приміщення: 2-2 коридор площею 4,1 кв.м, 2-3 ванна площею 3,8 кв.м., 2-4 коридор площею 6,3 кв.м., 2-6 житлова площею 10,3 кв.м., 2-7 житлова площею 10,5 кв.м., 2-8 житлова площею 14,9 кв.м.; прибудова а 2 площею 10,5 кв.м., тамбур а 4 площею 4,3 кв.м., навіс а 5, ганок а 7, літня кухня В 1, погріб п/г 2, навіс в 2, вбиральня Г 1, сарай К 1, навіс П 1, оглядова яма о/я.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Витрати по сплаті судового збору в сумі по 1211.20 грн. покласти на ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.03.2025 року.

Суддя О.А. Кожевник