Справа №463/6262/24
Провадження №2-ві/463/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

за участю секретаря Заверухи О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді в цивільній справі №463/6262/24 (провадження №2/463/1024/25),

в с т а н о в и в:

у провадженні судді Личаківського районного суду м.Львова Жовніра Григорія Богдановича перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в кримінальному провадженні №0000434 від 21.04.2020 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 175, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 212-1, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 ККУ.

17.02.2025 позивачОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Жовніру Г.Б. від розгляду вказаної справи, яку обґрунтовує тим, що 06.11.2024 суддя Жовнір Г.Б. виніс протиправну ухвалу, яка скасована постановою Львівського апеляційного суду від 22.01.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.02.2025 року під головуванням судді Головатого Р.Я. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Жовніра Г.Б. у розгляді даної справи відмовлено.

ОСОБА_1 повторно подала заяву про відвід судді Жовніру Г.Б. від розгляду вказаної справи.

На думку заявника, суддя має упереджене ставлення до неї. Після обрання його головою суду всі рішення у справах, що розглядаються в суді, виносяться не на її користь. Вважає, що суддя має вплив на інших суддів. Крім того, вказує на те, що 06.11.2024 року суддя Жовнір Г.Б. виніс протиправну ухвалу, яка скасована постановою Львівського апеляційного суду від 22.01.2025 року, що свідчить про свідоме порушення її прав як позивача. Вважає, що дана справа не може слухатися відповідним суддею також і у зв`язку з поданням скарг на дії судді до Вищої Ради Правосуддя.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Нора Н.В. для розгляду зазначеної вище заяви про відвід судді.

Згідно із ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, заяву про відвід головуючого - судді Жовніра Г.Б., суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав.

Так, нормами статті 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 36, 37 ЦПК України визначено перелік підстав, коли суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно з п. 66 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, судді повинні мати незаперечну свободу вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства (Рекомендація № R (94) 12, Принцип I (2)(d)).

Відтак, виходячи з наведених вище мотивів про незаперечну свободу судді вирішувати справи безсторонньо, керуючись власним сумлінням та тлумаченням фактів, а також у відповідності до чинного законодавства, рішення головуючого не можуть оцінюватися як ознака упередженості.

Покликання позивача на обставину скасування Львівським апеляційним судом ухвали Личаківського районного суду м.Львова у складі судді Жовніра Г.Б. від 06.11.2024 року про залишення позову без розгляду як на підставу для відводу, не заслуговує на увагу. Дані обґрунтування не свідчать про неможливість розгляду цієї справи суддею Жовніром Г.Б. згідно з ч.1 ст.37 ЦПК України, оскільки останнім рішення у справі не ухвалювалось, ухвала про закриття провадження у справі не постановлялася, натомість, справа була повернута до суду для продовження розгляду.

В будь-якому випадку, порушення норм матеріального та/або процесуального права при розгляді даної справи може бути лише предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що головуючий суддя впливає на інших суддів через упереджене ставлення до неї. Дані обставини не підтверджені жодними доказами.

У справі «Білуха проти України», №33949/02, §50, рішення від 09 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б давали підстави для відводу судді Жовніра Г.Б. від розгляду вищевказаної справи, а тому заява про відвід не може вважатися обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Жовніра Г.Б. в цивільній справі №463/6262/24 (провадження №2/463/1024/25) - відмовити за безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення суддею.

Ухвала про відвід судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Нор Н.В.