ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 707/2688/22

провадження № 61-436св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Лакс»,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Лакс», третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Лакс» на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, у якому просили стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Лакс» (далі - ТОВ Фірма «Лакс», товариство) на користь кожного з них 780 000,00 грн моральної шкоди, завданої смертю дружини та матері - ОСОБА_5 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилалися на те, що 22 грудня 2020 року близько 09.30 год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом проїзною частиною прилеглої території на вул. Менделєєва, 3 в м. Черкасах, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.9 1Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншому учаснику руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, продовжив рух заднім ходом і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася позаду вказаного автомобіля.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної (далі - ДТП) пригоди пішохід ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» (далі - КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР»), де ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм померла.

В результаті ДТП та її наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_5 її близьким родичам, а саме чоловіку ОСОБА_1 , синові ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 , завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

ДТП, внаслідок якої позивачам завдано моральної шкоди, сталася за участю автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», під керуванням водія ОСОБА_4 , який у свою чергу на момент цієї пригоди перебував у трудових чи цивільно-правових відносинах з відповідачем та керував транспортним засобом, належним цьому суб`єкту підприємницької діяльності.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивачі вказували, що втратили рідну людину, повністю зруйновано їх нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які тривають досі.

Враховуючи те, що після смерті дружини і матері позивачі в майбутньому позбавлені будь-якої підтримки і допомоги від загиблої, а також те, що смерть потерпілої повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі у своїй позовній заяві оцінили мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті 780 000,00 грн кожному.

У зв`язку з цим позивачі просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Черкаський районний суд Черкаської області рішенням від 29 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ОСОБА_4 станом на 22 грудня 2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ Фірма «Лакс», і за ним був закріплений транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI». Однак, надаючи оцінку доказам того, чи виконував ОСОБА_4 на час вчинення ДТП службові обов`язки, суд зазначив, що наданий третьою особою оригінал товарно-транспортної накладної від 22 грудня 2020 року не може бути визнано судом допустимим доказом у зв`язку з відсутністю обов`язкових реквізитів для цього виду документа, а саме немає підпису головного бухгалтера товариства та відповідної печатки товариства. При цьому відповідач надав копію наказу про відрядження, в якому станом на дату події (22 грудня 2020 року) прізвища ОСОБА_4 немає, а також товарно-транспортні накладні від 22 грудня 2020 року на інших водіїв для перевезення товарно-матеріальних цінностей, в яких ОСОБА_4 та закріплений за ним транспортний засіб не зазначені.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Черкаський апеляційний суд постановою від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Лабика Р. Р. задовольнив частково. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2023 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ Фірма «Лакс» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн моральної шкоди, завданої смертю дружини внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Стягнув з ТОВ Фірма «Лакс» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 150 000,00 грн кожному моральної шкоди, завданої смертю матері внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Стягнув з ТОВ Фірма «Лакс» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі по 5 184,00 грн кожному. Стягнув з ТОВ Фірма «Лакс» на користь держави судовий збір у розмірі 6 818,40 грн.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що відповідач не спростував доводів позивачів, що на час скоєння ДТП ОСОБА_4 виконував свої службові обов`язки, перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ Фірма «Лакс», а тому обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди необхідно покласти на роботодавця згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди та надаючи оцінку підставам для її відшкодування, апеляційний суд врахував, що передчасна смерть дружини та матері позивачів спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та, відповідно, завдає довготривалих і глибоких душевних страждань. При цьому ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, а тому потребує стороннього догляду, який розраховував отримувати від покійної дружини. У зв`язку з цим суд вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі по 150 000,00 грн на кожного потерпілого не може вважатися завищеним чи надмірним для відповідача.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У січні 2024 року ТОВ Фірма «Лакс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказувало те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 906/1318/19 (295/16026/18), від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 630/163/16-к, від 10 серпня 2021 року у справі № 363/2192/19, від 24 листопада 2022 року у справі № 686/12239/18, від 24 травня 2023 року у справі № 759/1962/21, від 21 лютого 2019 року у справі № 355/1394/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 640/4185/15, від 05 травня 2018 року у справі № 910/14685/17, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норму статті 1172 ЦК України, а саме вказана норма не підлягала окремому застосуванню у цій справі без застосування статті 1187 ЦК України. При цьому суд дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи є належні та допустимі докази, які підтверджують, що ОСОБА_4 в момент ДТП виконував службові обов`язки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

19 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Апеляційний суд встановив, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2023 року у справі № 712/1088/21 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Із зазначеного вироку відомо, що 22 грудня 2020 року близько 09.30 год, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом проїзною частиною прилеглої території на вул. Менделєєва, 3 в м. Черкасах, зі сторони вул. Ціолковського в напрямку до вул. Грузиненка, порушивши пункти 10.1; 10.9 ПДР, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншому учаснику руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, продовжив рух заднім ходом та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася позаду вказаного автомобіля, а в момент наїзду зупинилася.

Внаслідок цієї ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна лікарня», де 24 грудня 2020 року від отриманих травм померла.

Згідно з висновком експерта від 26 січня 2021 року № СЕ-19/124-21/1048-ІТ, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме вимог пунктів 10.1., 10.9 ПДР, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням цієї ДТП, та настанням її наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_5 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 25 грудня 2021 року № 03-01-1219 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулуба і кінцівок, що ускладнилося розвитком шоку, від якого настала смерть.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20 грудня 2018 року серії НОМЕР_2 транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 .

До позовної заяви позивачі додали копію довідки про ДТП від 22 грудня 2020 року № 437446, копію характеристики ТОВ Фірма «Лакс» на ОСОБА_4 від 23 листопада 2020 року, копію характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 , копію розписки ОСОБА_2 від 23 грудня 2020 року про отримання від ОСОБА_4 часткового відшкодування шкоди у розмірі 5 000,00 грн, копію рапорта начальника відділення СВ ЧВП ГУНП у Черкаській області від 22 грудня 2020 року, копію письмових пояснень ОСОБА_4 від 22 грудня 2020 року, копію протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 22 січня 2021 року, копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 28 січня 2021 року, копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 18 січня 2021 року, копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 29 грудня 2020 року, копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 від 18 січня 2021 року, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 28 грудня 2020 року серії НОМЕР_3 , копію довідки про причину смерті ОСОБА_5 від 25 грудня 2020 року, копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , копію свідоцтва про одруження, які підтверджують родинний зв`язок позивачів з ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 є інвалідом I групи довічно з 01 квітня 2018 року, що підтверджується пенсійним посвідченням від 19 червня 2018 року № НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 та довідкою до акта МСЕК серії 12ААА № 881634.

Згідно з витягом з інформації МТСБУ станом на 22 грудня 2020 року щодо транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наявний поліс страхування цивільно-правової відповідальності у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна»(далі - ПрАТ «СК «Провідна») № АР 4870927.

19 січня 2021 року позивачі подали до ПрАТ «СК «Провідна» заяви про виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка сталася 22 грудня 2020 року.

27 січня 2021 року між ПрАТ «СК «Провідна» і позивачами укладено договір про врегулювання страхового випадку № за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 листопада 2020 року № АР/4870927, згідно з яким узгоджено розмір страхового відшкодування моральної шкоди та витратами, пов`язаними з похованням, у розмірі 61 600,00 грн.

10 березня 2021 року між ПрАТ «СК «Провідна» і позивачами укладено договір про врегулювання страхового випадку № за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 листопада 2020 року № АР/4870927, згідно з яким узгоджено розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 160 200,00 грн.

На виконання ухвали суду від 21 листопада 2022 року про витребування доказів, Державна податкова служба України 19 грудня 2022 року надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела доходів ОСОБА_4 , отриманих від податкових агентів, згідно з якими ОСОБА_4 у IV кварталі 2020 року отримував дохід від ТОВ Фірма «Лакс».

На виконання ухвали суду від 21 листопада 2022 року про витребування доказі, ГУ ПФУ у Черкаській області 20 грудня 2022 року надало відомості з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 щодо ОСОБА_4 , згідно з якими ТОВ Фірма «Лакс» сплачувало за ОСОБА_4 страхові внески з листопада 2019 року до вересня 2022 року.

До відзиву на позовну заяву відповідач надав наказ директора Литвина А. М. від 19 листопада 2019 року № 23а про закріплення за водієм автотранспортних засобів ОСОБА_4 фургона малотоннажного - В «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також надав копію генерального договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03 січня 2020 року № 39/3936820/2504/20, який укладено між ТОВ Фірма «Лакс» і ПрАТ «СК «Провідна». У додатку № 1 до вказаного договору зазначено перелік забезпечених транспортних засобів, серед яких і «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З повідомлення від 24 грудня 2020 року № про настання події відомо, що водій ОСОБА_4 звернувся з повідомленням про ДТП за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до філії ПрАТ «СК «Провідна» у м. Ніжині.

У відповіді на адвокатський запит від 16 листопада 2022 року № 78 ТОВ Фірма «Лакс» повідомило, що ОСОБА_4 станом на дату ДТП (22 грудня 2020 року) працював на посаді водія автотранспортних засобів у товаристві, керував автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі наказу від 19 листопада 2019 року № 23а «Про закріплення водія автотранспортних засобів».

До доповнення до відзиву відповідач надав: наказ директора ТОВ Фірма «Лакс» від 18 грудня 2020 року № 35 «Про закріплення водіїв автотранспортних засобів», з якого відомо, що за ОСОБА_4 закріплено інший транспортний засіб, ніж той, який був учасником ДТП, а саме «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 . У кінці документа у графі «ознайомлений з наказом» біля прізвища ОСОБА_4 є підпис; письмовий трудовий договір від 19 листопада 2019 року, який укладено між ТОВ Фірма «Лакс» і ОСОБА_4 , згідно з яким ОСОБА_4 прийнято у відділ транспорту на посаду водія автотранспортних засобів; договір найму (оренди) транспортного засобу від 10 серпня 2020 року № 419, який укладено між ФОП ОСОБА_6 і ТОВ Фірма «Лакс», предметом договору є транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_6 .

З наказу заступника директора ТОВ Фірма «Лакс» Андрійця В. Д. від 01 грудня 2020 року № 12 «Про відрядження» відомо, що ОСОБА_4 відсутній у списку водіїв, які направлялись у відрядження у грудні 2020 року.

За клопотанням представника позивача суд долучив до матеріалів справи низку відповідей на запити представника позивачів адвоката Лабика Р. Р. від аптечних установ, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 7» (м. Черкаси) від 06 червня 2023 року, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИГИРИН-ФАРМ» (м. Чигирин Черкаська область) від 06 червня 2023 року № 3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «АНІТА» (м. Черкаси) від 06 червня 2023 року № 16, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЛАТОФАРМ» від 14 червня 2021 року № 3, ФОП « ОСОБА_7 » (м. Черкаси) від 08 червня 2023 року № 009, ФОП « ОСОБА_8 » від 08 червня 2023 року, з яких відомо, що дійсно 22 грудня 2020 року вказані аптеки отримували товарно-матеріальні цінності від ТОВ Фірма «Лакс», однак уповноважені особи, які надавали відповіді на запити, не можуть вказати, який саме транспортний засіб та який водій доставляли вказані товарно-матеріальні цінності.

28 грудня 2018 року між ФОП ОСОБА_6 і ТОВ Фірма «Лакс» укладено договір оренди транспортного засобу № 1597, за умовами якого в оренду передано транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно з пунктом 7.6 вказаного договору договір вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію договору. Кількість таких пролонгацій не обмежена. Відповідно до пункту 10.3.4 вказаного договору однією з підстав дострокового розірвання договору є настання смерті наймодавця або визнання його недієздатним у встановленому законом порядку.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 грудня 2020 року серії НОМЕР_7 .

Згідно з наказом директора ТОВ Фірма «Лакс» від 14 грудня 2020 року № 12/2 «Про внесення змін до наказу про відрядження від 01 грудня 2020 року № 12» у зв`язку із виробничою необхідністю внесено зміни у вказаний наказ, а саме видно, що ОСОБА_4 мав поїхати у відрядження до м. Черкас 15 грудня та 18 грудня 2020 року, також мали поїхати до м. Черкас водії ОСОБА_9 - 22 грудня та 29 грудня 2020 року, ОСОБА_10 - 15 грудня 2020 року, ОСОБА_11 - 22 грудня 2020 року.

З копій подорожніх листів від 22 грудня 2020 року № 6789/22507, від 22 грудня 2020 року № 6778/22508, від 18 грудня 2020 року № 6762/22473 відомо, що у вказані дати до м. Черкас від ТОВ Фірма «Лакс» направлялись водії ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 .

Згідно з наданими товарно-транспортними накладними ТОВ Фірма «Лакс» від 18 грудня 2020 року № WBF00022473, від 22 грудня 2020 року № WBF00022503, від 22 грудня 2020 року № WBF00022577, серед транспортних засобів, якими доставлялись товарно-матеріальні цінності до м. Черкаси, транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не значиться.

З товарно-транспортної накладної від 22 грудня 2020 року № WBF00022507, яку в судовому засіданні надав ОСОБА_4 , відомо, що в ній немає обов`язкових реквізитів для цього виду документа, а саме немає підпису головного бухгалтера та відповідної печатки товариства.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зміст касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що постанова оскаржена в задоволеній частині позовних вимог, а тому переглядається лише в цій частині.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_4 , перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ Фірма «Лакс», керуючи належним товариству на праві користування автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяв шкоду позивачам, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди необхідно покласти на роботодавця на підставі частини першої статті 1172 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що в матеріалах справи є належні та допустимі докази, які підтверджують, що ОСОБА_4 в момент ДТП виконував службові обов`язки, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, апеляційний суд перевірив номери замовлень вказаних у відповідях на адвокатські запити представника позивачів та, зокрема, установив, що з відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Златофарм» видно, що воно отримало замовлення з номерами зазначеними у товарно-транспортній накладній від 22 грудня 2020 року № WBF00022507, яка відхилена судом першої інстанції як неналежний доказ та в якій зазначено як водія ОСОБА_4 . Та обставина, що в товарно-транспортній накладній від 22 грудня 2020 року № WBF00022507 немає підпису бухгалтера та печатки, дійсно є порушенням форми, визначеної для цього виду документа, однак у ній містяться печатки юридичних осіб і ФОП, а також підписи уповноважених осіб, яким було здійснено доставку, що на думку суду, має переконливіший вплив на оцінку наданого доказу.

Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач не спростував доводів позивачів, що на час скоєння ДТП ОСОБА_4 виконував свої трудові обов`язки.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків апеляційного суду, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим апеляційним судом рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень (стаття 400 ЦПК України).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції правильно виходив із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачів, які втратили близьку людину (дружину і матір), що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 150 000,00 грн не може вважатися завищеним чи надмірним для відповідача.

Верховний Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду в частині визначеного розміру відшкодування, вважає ого мотивованим та обґрунтованим. Верховний Суд враховує, що передчасна смерть близької людини (дружини і матері) позивачів спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та, відповідно, завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Такий висновок суду відповідає усталеній судовій практиці в частині визначення розміру відшкодування.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судом, оскаржувана постанова не суперечить правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Лакс» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов