Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/233/25
Провадження № 2-о/382/27/25
У Х В А Л А

18 березня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

присяжних Коцюбайло С. Ф., Крутько В. І.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника особи відносно, якої подано заяву про визнання її недієздатною ОСОБА_3 адвоката Петенака В. І.,

представника Виконавчого комітета Яготинської міської ради Київської області, як органу опіки та піклування Денисенко О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 382/233/25 за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Яготинської міської ради Київської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся з вказаною заявою до Яготинського районного суду Київської області. Ухвалою від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

В обґрутнування звернення із заявою саме до Яготинського районного суду Київської області заявник долучив "акт обстеження житлових і матеріально-побутових умов", який підписаний депутатом міської ради станом на 03.02.2025 року, відповідно до якого станом на 03.02.2025 року за адресою АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 проживає син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1124228 від 17.02.2025 року, місце реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи відносно, якої подано заяву про визнання її недієздатною, є: АДРЕСА_2 , що підтверджено заявником в судовому засіданні. Тобто, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 не є територія Яготинської ТГ, на територію якої поширюється територіальна юрисдикція Яготинського районного суду Київської області.

Із наданої до суду відповіді КНП ЯМР "Яготинська центральна лікарня" вбачається, що в медичному закладі відсутня медична документація на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - медична картка хворого, який перебуває на обліку у лікаря-психіатра, та медична карта амбулаторного хворого. Тобто, ОСОБА_3 не перебуває на лікуванні у лікарні Яготинської ТГ, на територію якої поширюється територіальна юрисдикція Яготинського районного суду Київської області.

Із довідки КНП "Міський заклад з надання психіатричної допомоги" вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у відділенні №1 КНП «МЗНПД» під наглядом лікаря-психіатра з грудня 2005 року з відповідним діагнозом. Тобто, ОСОБА_3 проходить лікування у закладі з надання психіатричної допомогив м. Києві.

Із цієї ж довідки від 27.02.2025 вбачається, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.06.2024 у цивільній справі № 554/7669/21.

Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, який набрав чинності 14.03.2022, встановлено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання (пункт 4).

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення Цивільного процесуального Кодексу України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи із правил визначення територіальної юрисдикції (підсудності) (параграф 3 Глави 2 ЦПК України, ст. ст. 27, 28 ЦПК України) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Тобто, враховується саме зареєстроване місце проживання або зареєстроване місце передбування фізичної особи.

Згідно положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/ перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання чи перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

ЦПК передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня.

Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстрованим може бути лише одне місце проживання/перебування.

Звернення позивача до суду з позовом за місцем його перебування без підтвердження реєстрації не відповідає нормам статті 28 ЦПК України (Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм процесуального права (частина перша статті 28 ЦПК України), викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі №556/1395/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 12 лютого 2020 року у справі №161/1246/18 щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого).

Виходячи з наведеного, оскільки місце реєстрації ОСОБА_3 відноситься до Дарницького району м. Києва, то заяву про визнання особи недієздатною та призначення їй опікуна необхідно було подавати до Дарницького районного суду м. Києва.

Враховуючи, що місце реєстрації особи відносно, якої подано заяву про визнання її недієздатною ОСОБА_3 не відноситься до територіальної юрисдикції Яготинського районного суду Київської області, а відноситься до територіальної юрисдиції Дарницького районного муду міста Києва, дана справа підлягає передачі за підсутністю до цього суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону та може бути підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Адже суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та може бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Будь-яких належних та допустимих доказів та підстав, які б надавали для визначення підсудності даної заяви Яготинському районному суду Київської області, суд не вбачає.

Посилання сторони заявника на акт депутата міської ради в якості підстави для розгляду справи Яготинським районним судом Київської області, судом до уваги не приймається, з огляду на положення ст. ст. 77, 78 ЦПК України, оскільки він не є належним та допустими доказом у питанні визначення підсуності; складення такого акту чинним законодавством прямо не передбачено (з огляду на повноваження депутата міської ради) й він не підтверджує та не може підтверджувати зареєстроване/задеклароване у встановленому порядку місце проживання/перебування особи у законний спосіб; крім цього, в акті взагалі не зазначено період проживання ОСОБА_3 , тобто він складений лише станом на певний день; тож цей акт не підтверджує проживання/перебування особи за відповідною адресою, які були б зареєстровані/задекларовані у передбачений законодавством спосіб.

При цьому, передання справи на розгляд іншому суду за територіальною юрисдикцією (підсудності) іншому суду, якому вона відноситься, необхідно розглядати не як перешкоджання доступу до правосуддя, а як дотримання чинного законодавства України та розгляду справи "судом, встановленим законом", адже практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Натомість у даному випадку визначення територіальної юрисдикції (підсудності) на підставі акту депутата, показів свідків чи іншого неналежного/недопустимого доказу (обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування) в питанні визначення територіальної юрисдикції (підсудносі) вочевидь сприяє спрямуванню судового процесу у безладний рух, створює умови для можливості стороні самостійно обирати "зручний" суд, який буде розглядати справу, що не відповідає положенням процесуального законодавства, та не є таким, що направлено на унеможливлення зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин, дана справа не підсудна Яготинському районному суду Київської області та її необхідно передати за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання особи, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 27, 31, 260-261, 295 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Справу № 382/233/25 за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Яготинської міської ради Київської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, передати за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Нарольський

Присяжні: С. Ф. Коцюбайло

В. І. Крутько