Справа № 307/979/25
Провадження № 2-з/307/3/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

20 березня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29 липня 2021 року він придбав у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:003:1401, розміром 0,0134 га, та сплатив за неї ціну, встановлену в цьому договорі.

Документом, що підтверджував право власності продавця ОСОБА_2 на відчужувану земельну ділянку, на момент укладення договору, був Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 липня 2021 року. Право власності на вказану земельну ділянку, щодо якої укладався цей договір, було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 липня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Д.В.Лазар.

Згідно підпунктів 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору, за погодженням сторін, продаж земельної ділянки вчиняється за 166058,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 166058,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору).

Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером :02:003:1401, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення).

В цей же день, 29 липня 2021 року, між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу на ще одну земельну ділянку, за яким він придбав земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:003:1398, розміром 0,0382 га, та сплатив за неї ціну, встановлену в цьому договорі.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу вказана земельна ділянка належала відповідачу на праві приватної власності, що стверджувалося Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 липня 2021 року. Право власності на вказану вище земельну ділянку, щодо якої укладається цей договір, було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 26 липня 2021 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Д.В.Лазар.

Підпунктами 2.1. та 2.4. пункту 2 цього договору за погодженням сторін продаж земельної ділянки вчиняється за 473390,00 гривень. Відповідно до висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного 05 липня 2021 року суб`єктами оціночної діяльності ТОВ "ЕКСПЕРТ", загальна вартість земельної ділянки, що відчужується становить 473390,00 гривень. Загальна сума відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (пп. 2.1 п. 2 цього договору).

Відповідно підпунктів 2.2. та 2.3. пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, за кадастровим номером :02:003:1398, вказану в пункті 2.1. цього договору суму, як свідчать сторони, продавець одержав від покупця готівкою перед укладенням та нотаріальним посвідченням цього договору, тобто до 29 липня 2021 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку з покупцем за продану землю та свідчить про відсутність у продавця щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (цим самим сторони, встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення).

Таким чином, на момент набуття права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:003:1401, розміром 0,0134 га, та земельну ділянку в АДРЕСА_2 , за кадастровим номером :02:003:1398, розміром 0,0382 га, у нього не було підстав сумніватися у належності цих земельних ділянок відповідачу, тому він є добросовісним набувачем.

Із підпунктів 5.1. та 5.4 пункту 5 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровим номером :02:003:1401, та за кадастровим номером :02:003:1398, від 29 липня 2021 року, відомо, що продавець заявляє та гарантує, що предмет цього договору до його укладення нікому іншому не відчужений, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, не є предметом договору оренди, спадкового договору та судового спору, правами третіх осіб не обтяжений, не внесений до статутного капіталу господарських товариств, будь-які обмеження щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо) відсутні. Продавець заявляє та гарантує, що поданий ним для укладення договору документ є єдиним документом, що підтверджує його право власності.

Вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок від 29 липня 2021 року складені нотаріусом, прочитані ним і ОСОБА_2 , схвалені та їх зміст їм був зрозумілий.

Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області звернувся до нього, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 , про витребування земельних ділянок за кадастровими номерами :02:003:1398, площею 0,0398 га, та :02:003:1401, площею 0,0134 га, з його незаконного володіння шляхом передачі їх у власність Солотвинській селищній раді через відсутність у відповідача (відчужувача земельних ділянок) ОСОБА_2 жодних правовстановлюючих документів.

Рішенням Тячівського районного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 307/3408/24 (номер провадження № 2/307/813/24) позов керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області було задоволено та витребувано з його незаконного володіння земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:1398, площею 0,0398 га, та :02:003:1401, площею 0,0134 га, в комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області. Вказане рішення набрало законної сили 23 жовтня 2024 року.

Зазначає, що із вироку Тячівського районного суду від 25 жовтня 2023 року відомо, що ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 190 КК України, за те, що в нього у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час виник умисел на незаконне заволодіння земельними ділянками на території Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області по вул. Озерна та АДРЕСА_2 . В період часу з 03 вересня 2002 року по 27 травня 2021 року ним внесено завідомо неправдиві відомості до офіційного документу - державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ЗК № 039059 від 03 вересня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Солотвинської селищної Ради народних депутатів Тячівського району Закарпатської області за № 117 "А", про те, що на підставі рішення Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 08 лютого 2002 року ОСОБА_2 передано у власність чотири земельні ділянки, серед яких, земельні ділянки за кадастровим номером :02:003:1398, площею 0,0398 га, та за кадастровим номером :02:003:1401, площею 0,0134 га (абзац 2 розділу IV рішення Тячівського районного суду від 23 вересня 2024 року, номер справи 307/3408/24, номер провадження 2/307/813/24).

Таким чином, він, як добросовісний набувач (покупець), не знав або не міг знати про наявність цих підстав, та дізнавався про них тільки в ході досудового розслідування та судового розгляду.

Вироком Тячівського районного суду від 25 жовтня 2023 року, на який у рішенні суду посилається суд, висновками експертів (які містяться, в тому числі у цивільній справі № 307/3408/24) та рішенням Тячівського районного суду від 23 вересня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 на підставі підроблених документів відчужив земельні ділянки всупереч волі власника Солотвинської селищної ради, про що йому, на момент укладення договорів купівлі-продажу з відповідачем, не було відомо, чим самим ввів його в оману.

Вказує на те, що він був впевнений та переконаний, що ОСОБА_2 був єдиним власником земельних ділянок і, відповідно, останній мав право її продавати, однак відчужив позивачу земельні ділянки на підставі підроблених документів, що свідчить про його протиправну поведінку.

Відповідач при укладенні договорів купівлі-продажу запевнив його, що земельні ділянки є його приватною власністю, на момент укладання договору прав щодо них у третіх осіб немає та внаслідок відчуження земельних ділянок не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

В результаті дій ОСОБА_2 він зазнав матеріальних збитків на загальну суму 639448 гривень, які виникли через протиправну поведінку відповідача, а тому в даному випадку наявний безпосередній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими йому збитками, як і наявна вина ОСОБА_2 .

Відповідно до пунктів 6 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровими номерами :02:003:1401 та :02:003:1398, від 29 липня 2021 року, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. У випадку, якщо будь-яка гарантія та/чи заява кожної із сторін, зазначена в пункті 5.1.-5.6. цього договору, не відповідатиме дійсності і потягне судовий спір з подальшим визнанням договору недійсним, відповідна сторона повинна відшкодувати іншій стороні у повному обсязі всі збитки, які вона буде мати, включаючи нотаріальне посвідчення цього договору купівлі-продажу.

Також зазначає, що в ході проведення досудового розслідування, розгляду кримінального провадження та цивільної справи через неправомірні дій відповідача він перебував у психологічному напруженні, розчаруванні, стражданнях та зазнав вимушених змін у житті. Йому протягом тривалого часу приходилося відновлювати свій психоемоційний стан, він не міг спати та хвилювався через те, що від нього відібрано добросовісно набуте ним нерухоме майно і він став об`єктом обману та неправомірних дій з боку ОСОБА_2 . Це все негативно вплинуло на його здоров`я, тому вважає за доцільне, щоб відповідач відшкодував йому моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Просить: стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 639 448 (шістсот тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Крім цього, позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій зазначає, що ним подано до Тячівського районного суду позовну заяву до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків у порядку частини першої статті 661 ЦК України.

Предметом позову є відшкодування матеріальних збитків на загальну суму 639 448 гривень, які спричинені йому через протиправну поведінку ОСОБА_2 та сплачені ним відповідачу, на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок (кадастрові номери :02:003:1401 та :02:003:1398) від 29 липня 2021 року, та відшкодування заявнику моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, завданої неправомірними діями відповідача.

Загальна ціна позову складає 689 448 гривень 00 копійок.

Враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги поведінку відповідача, який ввів його в оману, уклавши з ним договори купівлі-продажу земельних ділянок, за кадастровими номерами :02:003:1401 та :02:003:1398, від 29 липня 2021 року, не маючи належних правовстановлюючих документів, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як ОСОБА_2 може, до прийняття судом рішення по суті, відчужити належне йому на праві приватної власності майно.

Зазначає, що відповідач не відшкодував йому завдані збитки, і це є очевидною обставиною, що підтверджується його вимогою про відшкодування завданих заявнику матеріальних збитків, яка проігнорована відповідачем ОСОБА_2 , та поданою до останнього позовною заявою. За таких обставин вважає, що таким видом забезпечення позову не може бути спричинено необґрунтованих збитків відповідачу, так як його дії становлять причинно-наслідковий зв`язок із завданими йому матеріальними збитками та моральною шкодою.

Просить у порядку забезпечення позову, постановити ухвалу, якою накласти арешт на майно (рухоме та нерухоме), що належить відповідачеві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , жителю АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на праві приватної власності і знаходиться у нього або інших осіб, в межах розміру заявлених позовних вимог, а саме, 689 448 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 00 копійок, до набрання рішенням по справі законної сили.

Відповідно до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання не викликалися.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України.

Згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 29 липня 2021 року, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельні ділянки, що розташовані на території Солотвинської селищної ради, кадастровий номер :02:003:1401, площею 0,0134 га, та кадастровий номер :02:003:1398, площею 0,0382 га, за 166 058 грн. 00 коп. та 473 390 грн. 00 коп., відповідно.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:1398, площею 0,0398 га та :02:003:1401, площею 0,0134 га, загальною вартістю 123 979 грн. 00 коп., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в комунальну власність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Із вимоги про відшкодування завданих збитків від 11 березня 2025 року відомо, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути йому 639 448 грн. 00 коп., які були отримані шляхом обману.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднить виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки предмет спору, який виник між сторонами у справі, має майновий характер, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача у межах суми позовних вимог, яка становить 689 448 гривень 00 копійок, оскільки без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення.

На думку суду, забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно є достатнім та дієвим для захисту прав та інтересів позивача, а також унеможливлює відчуження майна на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно.

При цьому суд зазначає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, є тимчасовим обмеженням та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки, слугуватиме лише заходом запобігання можливих порушень прав позивача, охорони його матеріально-правових інтересів.

Накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача у межах суми 689 448 гривень 00 копійок є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2025 року у справі № 755/11160/23, провадження № 61-17464ск24.

Щодо права суду, відповідно до вимог частини першої статті 154 ЦК України, вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, зустрічного забезпечення, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Обраний вид забезпечення позову не призводить до понесення додаткових витрат відповідача унаслідок його застосування, і крім цього, відсутні підстави вважати, що таке забезпечення завдасть відповідачу збитків унаслідок застосованого судом заходу забезпечення позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20 (провадження № 61-5047св21), від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18 (провадження № 61-11466св19).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 154, 247, 258 261ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , в межах суми позовних вимог, які становлять 689 448 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 00 копійок, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, на підставі статті 661 ЦК України.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Заявник (позивач): ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Ніточко