ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Суми

Справа №579/1220/24

Номер провадження 22-ц/816/493/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 03 липня 2024 року у складі судді Придатка В.М., ухваленого в м. Кролевець Сумської області, повне судове рішення складено 16 липня 2024 року,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою.

Заяву мотивовано тим, що 07 листопада 2007 рокуміж ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 січня 2023 року розірвано. У період їх шлюбу народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що він з липня 2022 року разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають в м. Кролевець Сумської області, до цього проживали в м. Костянтинівка Донецької області. Діти знаходяться на повному його утриманні та вихованні, він піклується про їх стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

ОСОБА_2 жодного разу не відвідувала дітей, не телефонувала, не утримує їх.

Зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідно для вирішення питання щодо оформлення допомоги на дітей, які виховуються тільки одним з батьків, а також переміщення дітей без згоди матері.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 03 липня 2024 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з липня 2022 року, враховуючи реальні бойові дії в м. Костянтинівка Донецької області, він з дочками змушений був виїхати до м. Кролевець Сумської області. Діти бажають проживати разом з ним, їх мати усунулася від виконання своїх обов`язків, не піклується про них, не цікавиться ними та не утримує їх.

Вказує, що діти знаходяться на повному його утриманні та вихованні, він піклується про їх стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стверджує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідно для вирішення питання щодо оформлення допомоги на дітей, які виховуються тільки одним з батьків, а також переміщення дітей без згоди матері.

Вважає, що встановлення даного факту буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей та не порушуватиме законних прав інших осіб.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час слухання повідомлені належним чином , заявнику ОСОБА_1 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання у призначенні відеоконференції у приміщенні Кролевецького районного суду Сумської області через відсутність такої технічної можливості.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 07 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 січня 2023 року у справі №579/2015/22 (а.с. 13).

Мають двох спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Реутинський професійний аграрний ліцей» від 22 травня 2024 року №146, ОСОБА_6 з 01 вересня 2023 року навчається на денній формі за професією «Кухар; кондитер», зарекомендувала себе здібною, з достатнім рівнем розвитку. Батько, ОСОБА_1 , забезпечує ОСОБА_4 всім необхідним для навчально-виховного процесу. Цікавиться життям та успіхами доньки, відвідує батьківські збори, постійно спілкується з майстром виробничого навчання та класним керівником закладу освіти, відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_4 має охайний зовнішній вигляд, забезпечена сезонним одягом та взуттям (а.с.15).

Відповідно до довідки Кролевецького ліцею № 2 імені М.О. Лукаша Кролевецької міської ради від 22 травня 2024 року №26, ОСОБА_2 навчається у 4 класі. Учениця зарекомендувала себе здібною, з достатнім рівнем розвитку. Батько забезпечує дитину всім необхідним для навчально-виховного процесу. ОСОБА_1 регулярно приводить дитину до ліцею та забирає її. Постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться шкільним життям та успіхами своєї доньки. ОСОБА_7 ходить на батьківські збори, допомагає в облаштуванні класної кімнати, вирішує різні питання, пов`язані з виховним процесом. Добросовісно виконує батьківські обов`язки. Дівчинка доглянута, забезпечена сезонним одягом і взуттям (а.с.14).

З акту обстеження умов проживання, складеного 24 травня 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У будинку створені умови для проживання дітей. Для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 облаштовані окремі кімнати, де є все необхідне для комфортного проживання, навчання та відпочинку. У будинку, чисто, охайно. Кімнати облаштовані всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Між членами сім`ї встановлені нормальні відносини (а.с.16).

Згідно з виписками із медичних карт від 28 травня 2024 року ОСОБА_6 , 2007 року народження, та ОСОБА_2 , 2013 року народження перебували на лікуванні у КП «ЦПМСД» Кролевецької міської ради (а.с.9-10).

Відповідно до довідок центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 09 червня 2022 року №5906-, №5906- ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог про встановлення факту виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята cтатті 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Разом з тим суд не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин факт самостійного виховання дітей батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду.

Пунктом 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст.374 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення, без розгляду.

Керуючись ст.ст. 294, 315, 367, 374, 377, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняКролевецького районного суду Сумської області від 03 липня 2024 рокускасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей, - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов