Рішення

ІмЕНЕм України

справа № 521/21472/23

провадження № 2/521/243/25

12 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 12 вересня 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони разом із відповідачем є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки відповідач не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, не утримує дітей та не піклується про них, має наркотичну залежність та судимість, що може створити загрозу для життя та здоров`я дітей, позивач вимушена звернутись з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача подала до суду заяву, відповідно до якої просила суд позов задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року у справі №947/24785/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.

На підставі судового наказу від 09 лютого 2023 року виданого Київським районний судом м. Одеси у справі №947/3337/23 ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 24.01.2023 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після досягнення ОСОБА_4 повноліття, стягувати, щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 17 лютого 2025 року, до досягнення донькою повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів складеного 05 лютого 2024 року державним виконавцем Малиновського відділу ВДВС у м. Одесі у виконавчому провадженні 71319662, відкритому на виконання наказу від 09 лютого 2023 року виданого Київським районний судом м. Одеси у справі №947/3337/23, заборгованість ОСОБА_2 із сплати аліментів складала - 39 149, 05 грн.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року по справі №522/16640/20 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2023 року у справі 947/38036/21 який набув законної сили 12 вересня 2023 року, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченому на праві приватної власності. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, визначено остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченому на праві приватної власності.

Згідно листа Департаменту з виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 16 квітня 2024 року наданого на виконання ухвали Малиновського районного суду від 30 листопада 2023 року, станом на 12 квітня 2024 року ОСОБА_2 покарання не відбуває та під вартою не тримається.

З 02 травня 2023 року ОСОБА_2 перебуває у розшуку відділенням поліції №3 (м. Доброслав) Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області за ч. 2 ст. 185 КК України відповідно інформації наданої Одеський районним управлінням поліції №1 ГУНП в Одеській області (лист №60/вх10921 від 30 серпня 2024 року).

Листом Одеського приватного ліцею «Крок» від 17 липня 2024 року вих.№212 наданого на запит Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради повідомлено, що ОСОБА_1 своєчасно та щомісячно вносила плату за навчання сина, одноособово здійснювала всі обов`язки по вихованню та навчанню сина, за період навчання ОСОБА_2 до навчального закладу не приходив, навчанням сина не цікавився та не приймав участь в оплаті за навчання.

Згідно медичної декларації про вибір лікаря № 0001- НХ85-5900 ОСОБА_4 його законним представником зазначена ОСОБА_1 .

Згідно медичної декларації про вибір лікаря № 0001- 7685-КЕ00 ОСОБА_3 її законним представником зазначена ОСОБА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року витребувано з Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21 листопада 2024 року №3202/01-11, який надійшов на адресу суду на виконання ухвали від 30 жовтня 2024 року, повідомлено про неможливість скласти висновок органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав через те, що позивачка разом із дітьми перебуває за межами України.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19.

Постановою Верховного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22 сфомовано висновок, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на це суд доходить висновку, про можливість розгляду справи за відсутності висновку органу опіки та піклування, за наявними у справі доказами.

Згідно з ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року по справі № 459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, не спілкується з ними, від виховання дітей самоусунувся, не відвідує їх, не піклується про їх фізичний та духовний стан, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, станом їх здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає.

Суд вважає, що наявні у справі докази підтверджують доводи позовної заяви щодо того, що відповідач свідомо та протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, змінити його поведінку у кращу сторону неможливо, а його участь у житті дітей може завдати шкоди їх правам та інтересам.

Суд приймає заяву відповідача про визнання позову в повному обсязі, зважаючи на те, що така заява не суперечить положенням чинного законодавства та інтересам дітей.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення.

Аналогічна позиція сформована у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.

За таких обставин суд вважає можливим позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 7, 155, 164, 165, 166 СК України, ст. ст. 10, 89, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Одеси, громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Одеси, громадянина України, батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

12.03.25