ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/282/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

прокурора Козлової О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 Берегуляка В.Ф.,

представників Тернопільської міської ради Друзюка Р.М., Голик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/28170/24 за апеляційними скаргами Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року (постановлену суддею Герчаківською О.Я., дату складення повного тексту не зазначено) про забезпечення позову у справі за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави, до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року керівник Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Одночасно з позовом керівник Тернопільської окружної прокуратури подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що підставами звернення до суду стали допущені порушення вимог ст.ст.19-20, 50-52 ЗК України при виділенні Тернопільською міською радою у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0025.

Разом з тим, ОСОБА_1 , будучи власником спірної земельної ділянки, може розпорядитись нею на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірної земельної ділянки, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику - Тернопільській об`єднаній територіальній громаді в особі Тернопільської міської ради, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Необхідність пред`явлення прокурором позову спрямована на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на цю ділянку; у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної у приватну власність та повернення у власність територіальної громади землі, яка надана незаконно.

24 січня 2022 державним реєстратором Тернопільської міської ради Мартиняк A.B. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 63002778, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав відкрито розділ 040 та зареєстровано право власності на земельну ділянку :06:003:0025 за ОСОБА_3 (право власності № 46300527).

Подальше проведення реєстраційних дій у зв`язку з можливим вчиненням правочинів щодо земельної ділянки (зокрема поділ чи відчуження) створює очевидну небезпеку для подальшого реального поновлення інтересів держави, а також може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду.

ОСОБА_1 відповідно до положень ч.3 ст.20 ЗК України може ініціювати питання щодо зміни цільового призначення та виду функціонального використання землі, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Таким чином, існує очевидна небезпека укладення відповідачем цивільно-правових угод щодо спірної земельної ділянки, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про повернення земельної ділянки територіальній громаді.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0.1200 га з кадастровим номером :06:003:0025 по АДРЕСА_1 ;

- заборони органам та особам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0025 по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року заяву керівника Тернопільської окружної прокуратури задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0.12 га, кадастровий номер :06:003:0025, що розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 040, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Тернопільська міська ради та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берегуляк В.Ф., подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга Тернопільської міської ради мотивована тим, що навіть якщо між сторонами і існує спір, забезпечення позову свідчить про втручання в основоположне право ОСОБА_1 вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, а тому не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача про те, що відповідач може чи має намір обтяжити чи відчужити належне йому майно саме з метою ухиляння від виконання судового рішення. Стороною позивача, окрім як зазначення про можливий намір відповідача відчужити спірне майно, не надано жодних доказів на підтвердження викладеного. Окрім цього, спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набув у власність ще у 2022 році, й в разі, якщо б позивач мав намір відчужити це майно, за три роки міг вчинити безліч відповідних правочинів.

Метою забезпечення позову судом є миттєве реагування з метою уникнення ризиків невиконання чи можливого утруднення виконання судових рішень. Відтак ухвала суду про забезпечення позову звертається до негайного виконання.

Таким чином ні у заяві про забезпечення позову, ані судом в оскаржуваній ухвалі, жодним чином належно не обґрунтовано, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На думку апелянта, доводи про те, що між сторонами наявний спір, а також те, що відповідач може здійснювати заходи щодо реалізації свого майна, без будь-яких посилань на обставини, які б могли свідчити про те, що такі дії відповідачем дійсно можуть бути вчинені з метою утруднення виконання чи унеможливлення рішення суду про задоволення позову, не свідчать про підставність заяви.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що прокурором подано безпідставний позов, спрямований на позбавлення права власності на земельну ділянку, що є наслідком втручання у основоположне право особи вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. Оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях та здогадках про те, що ОСОБА_1 може чи має намір відчужити спірну земельну ділянку з метою невиконання судового рішення. При цьому накладений арешт на земельну ділянку створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нею.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

30 січня 2025 року керівник Тернопільської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу Тернопільської міської ради.

Відзив мотивований тим, що позивач в заяві про забезпечення позову належним чином обґрунтував наявність ризиків утруднення/неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування заходів забезпечення позову шляхом обтяження майна відповідача і такі заходи дійсно необхідні.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представники відповідача Тернопільської міської ради Друзюк Р.М. та Голик Л.Р., а також представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Берегуляк В.Ф. свої апеляційні скарги підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в них.

Прокурор Козлова О.В. проти апеляційних скарг Тернопільської міської ради та ОСОБА_4 заперечила та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Тернопільської міської ради не підлягає до задоволення, в той же час апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі/ задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що предметом позову в даній справі є вимоги про:

- визнання недійсним та скасування п.1-5 рішення Тернопільської міської ради від 17 грудня 2021 року №8/11/175 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 . Та інші)» в частині відведення земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0025 ОСОБА_1 ;

- скасування реєстрації речових права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0025, запис про право власності на яку внесено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 січня 2022 року за №63002778;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0025 у Державному земельному кадастрі;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Тернопільської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0025, площею 0.1200 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

У даній справі позивач припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог, тому просить суд накласти арешт та заборонити органам та особам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0025 по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

На думку колегії суддів, такі заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції не врахував, що навіть якщо між сторонами і існує спір, рішення суду, постановлене у формі ухвали про обмеження у праві на майно, тобто втручання в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача про те, що відповідач може чи має намір відчужити належне йому майно саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

При цьому апеляційний суд наголошує, що оскільки позивачем ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та формальний підхід для вирішення питання забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору, оскільки перш за все, необхідною умовою забезпечення позову має бути доведення заявником ризиків невиконання чи ускладнення виконання потенційного рішення суду в разі невжиття судом запитуваних заходів.

У своїй заяві керівник Тернопільської окружної прокуратури не наводить таких ризиків, обмежившись лише обґрунтуванням, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити спірну земельну ділянку саме з метою ухилення від виконання судового рішення. Більше того, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0025 з 20 січня 2022 року (тобто понад три роки), що на думку колегії також не підтверджує обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Отже не є виправданим здійснення втручання в основоположне право відповідачки вільно володіти нерухомим майном, ґрунтуючись на припущеннях позивача, що його право не зможе бути відновлене в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знаходять своє підтвердження.

Щодо доводів апеляційної скарги Тернопільської міської ради, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки апелянтом не вказано, яким чином ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року порушує права Тернопільської міської ради.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви керівника Тернопільської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави, до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 24 березня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак