Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2941/24

номер провадження 2/695/374/25

06 березня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 , треті особі без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, в якому просить:

- позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 . Спільне життя у сторін не склалось і вони шлюб розірвали відповідно до рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 17.10.2022 року у справі № 579/2273/21. Дитина проживає з батьком, так як рішенням виконкому Кролевецької міської ради від 22.06.2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Відповідач на підставі виконавчого листа, який видано відповідно до рішення Кролевецького районного суду від 16.11.2023 року у справі № № 579/1399/23, повинна сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте мати дитини самоусунулася від утримання дочки, аліменти не сплачує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не відвідує батьківські збори у шкільному закладі, який відвідує її син, вихованням, навчанням та утриманням дитини займається виключно батько. За таких обставин, вважаючи, що мати дитини ухиляється від обов`язків по утриманню та вихованню дитини, не цікавиться та не піклується про здоров`я сина, фізичний та духовний розвиток, ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.08.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.

17.01.2025 року підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання учасники справи не прибули.

У матеріалах справи містяться письмові заяви позивача та третіх осіб, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, справу слухати за їх відсутності

Відповідач ОСОБА_4 жодного разу у судові засідання не з`явилась, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставилась судом до відому шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами, а також шляхом оголошення на сайті «Судова влада».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09.05.2023 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Як вбачається з рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 17.10.2022 року у справі № 579/2273/21, провадження № 2/579/148/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу шлюб між подружжям розірваний.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кролевецької міської ради сумської області від 22.06.2023 року № 145 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 » виконком міської ради визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

На підставі рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 16.11.2023 року у справі № 579/1399/23, провадження № 2/579/296/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 24.07.2024 року за вих. № 32573, з довідки, виданої головою вуличного комітету № 19 м. Кролевець від 25.07.2024 року, підпис якого засвідчено Кролевецьким міським головою В.Т. Лехман, з довідки, виданої директором Кролевецького ліцею № 6 Кролевецької міської ради від 25.07.2024 року за вих. № 01-27/135, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_3 , батько на даний час перебуває в лавах ЗСУ, проте постійно підтримує зв`язок з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати ОСОБА_4 за час перебування дитини в навчальному закладі жодного разу не з`явилася до школи, не відвідувала батьківські збори, не цікавиться навчанням та вихованням сина ОСОБА_2 .

З Висновку органу опіки та піклування Кролевецької міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » затвердженого рішенням виконкому Кролевецької міської ради від 26.09.2024 № 309 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дитини, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно непвнолітнього сина.

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1073.60 грн.

Керуючись ст., ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, ст.,ст. 164, 166, 180-182 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту.

Повне судове рішення буде виготовлено 14 березня 2025 року.

Суддя Середа Л.В.