Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/5746/24
Провадження № 2/650/176/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Хомик І.І.,

за участі секретаря Ткаченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності подружжя

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності подружжя посилаючись на те, що 10 вересня 1994 року між ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Раківською сільською радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис № 08.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23.09.2024 року (справа № 650/3266/24) шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу ними як подружжям було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а отже зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Хоча, право власності на будинок зареєстроване за відповідачем по справі, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада»

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне.

Судом встановлено, що 10 вересня 1994 року між ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Раківською сільською радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис № 08, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 10.09.1994 року зроблено запис за № 8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10 вересня 1994 року.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23.09.2024 року (справа № 650/3266/24) шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а отже зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Хоча, право власності на будинок зареєстроване за відповідачем по справі, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку Серії ВСІ № 405933 від 09.08.2005 року, посвідченим Симутенко Т.Г., приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 870.

Оскільки спірне майно подружжям було придбано у період шлюбу зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частки сторін у праві власності на будинок є рівними. Підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному будинку відсутні. Отже, кожна із сторін має у праві власності на будинок ідеальну частку в розмірі одна друга.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, сере іншого і визнання права.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма закріплена і в ст. 368 ч. 3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як то також зазначено у ч. 1 ст. 70 СК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При здійсненні поділу майна подружжя в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірного майна, так і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Як встановлено судом сторони придбали спірне майно, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, набувши таким чином право спільної сумісної власності, з ідеальними частками в розмірі .

Таким чином, встановленні судом обставини дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у праві спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 припинити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК