Справа № 357/3587/25
Провадження № 2-о/357/177/25
У Х В А Л А

19.03.2025 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А.Ю., перевіривши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління (м. Київ) про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року заявник ОСОБА_1 поштою звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити юридичний факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата військової частини НОМЕР_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Донецькій області під час захисту Батьківщини, ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

В обґрунтування заяви вказано, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , солдата військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ОМБР), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в Донецькій області під час захисту Батьківщини. Встановлення факту смерті сина необхідно заявнику для державної реєстрації смерті, отримання відповідного свідоцтва та реалізації його соціальних прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано 19.03.2025 на розгляд судді Цуранову А.Ю.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Статтями 293, 315 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, розглядаються судом в порядку окремого провадження.

За нормою ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. З приводу причини неможливості одержання необхідного документа, що посвідчують факт смерті, доказів суду не надано.

Крім того, із врахуванням норми ч. 3 ст. 294 ЦПК України, до форми та змісту заяви із додатками застосовуються й норми ст. 175-177 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Перевіривши виконання вимог ст. 175-177, 318 ЦПК України, суддя встановив, що заява підлягає залишенню без руху у зв`язку із таким.

Глава 4 розділу IV ЦПК України врегульовує розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Розгляд справ даної категорії проводиться на виконання положень ч. 4 ст. 293 ЦПК України у складі одного судді і двох присяжних.

Оголошення фізичної особи померлою слід відрізняти від встановлення факту смерті у певний час (п. 5 ч. 2 ст. 293, пп. 8, 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК) та встановлення факту реєстрації смерті. Встановлення факту смерті у певний час здійснюється судом у разі неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті.

На необхідність чіткого розмежування вказаних категорій справ слід звернути увагу на постанову Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Вказані справи, хоча і розглядаються судом в порядку окремого провадження, тобто, процесуально схожі, однак відрізняються за предметом доказування в межах певної категорії.

При встановленні факту смерті час і місце смерті особи достовірно відомі, однак реєстрація смерті у відповідних органах не здійснена, документи, які підтверджують цю подію, втрачені, відповідно, унеможливлена державна реєстрація факту смерті.

Доведенню підлягають й ті обставини, що смерть не була і не може бути зареєстрована у зв`язку із відсутністю відповідних документів.

Істотно відрізняється коло обставин, які підлягають встановленню при оголошенні особи померлою. При розгляді справ даної категорії суд виходить не з факту смерті, а лише з її припущення. Відповідно, до предмета доказування входить не факт смерті фізичної особи, а обставини, вичерпно зазначені у ст. 46 ЦК України, відсутність відомостей про місце перебування особи протягом встановленого часу тощо.

Виходячи зі змісту положень статтей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу, зокрема, незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23 та від 28.02.2024 у справі № 506/358/22.

Крім того, суддя зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва; відповідний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у справах про встановлення факту смерті чи народження.

За роз`ясненнями п. 1 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено судом, заявник до суб`єктного складу включає лише орган РАЦСу. Проте, розгляд заяви може вплинути на права та обов`язки й інших осіб, вони мають право висловити свої заперечення проти заяви та встановлення певного факту, тому зазначений недолік підлягає виправленню.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження, тому заяву необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків. У разі неусунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Також необхідно роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.

Керуючись ст. 4, 175, 177, 185, 293, 294, 315, 317, 318, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Цуранов