Справа № 504/563/23
Номер провадження 2/504/465/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

при секретарі Коцар А.М.,

позивача за первинним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

за участю представника позивача за первинним позовом відповідача за зустрічним позовом - адвоката Антонової Л.Г.

відповідачки за первинним позовом позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2

представників відповідачки за первинним позовом позивачки за зустрічним позовом адвокатів Дирдіна О.Д. та Дирдіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з первинним позовом до відповідачки ОСОБА_2 посилаючись на те, що сторони по справі перебували у шлюбі з 19 листопада 1983 року по 10 грудня 2004 року. За період шлюбу ними було придбано майно, яке після розірвання шлюбу було розділено за обопільною згодою шляхом укладення мирової угоди, затвердженою ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.01.2005 року, яка набрала законної сили 25.01.2005 року. Таким чином, між ними було розділено спільне майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка розміром 0,08 га, за адресою АДРЕСА_1 ; та торгівельний павільйон розміщений на території Куліндорівського промвузла Комінтернівського району Одеської області. Ніяких спорів, щодо іншого майна, яке належало їм на той час не було. Крім майна, зазначеного у мировій угоді у період шлюбу 15 вересня 1997 року для здійснення майбутньої підприємницької діяльності ним було придбано приміщення для збереження газу у АДРЕСА_2 загальною площею 60.3 кв.м. та огорожі. У зв`язку з тим, що відповідачка була проти придбання зазначеного нежитлового приміщення, щоб не пошкодити сімейному бюджету, він взяв у борг грошові кошти у свого брата ОСОБА_3 для придбання зазначеного приміщення. Отримані у борг кошти він поступово повертав брату із власних коштів. Таким чином, спірний об`єкт нерухомості був придбаний ним за його власні кошти, а тому належить йому на праві приватної власності. Спорів, щодо його належності особисто йому між ним та його колишньою дружиною при поділі майна не було тому вказане майно не було предметом розподілу при розірванні шлюбу та не було зазначено у мировій угоді. Шлюб було розірвано 10 грудня 2004 року, 11 жовтня 2017 року він зареєстрував за собою право власності на зазначене приміщення. 05 вересня 2017 року між ним та Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0373 га, яка розташована АДРЕСА_2 кадастровий номер :02:001:0151 з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. За період 2017-2018 роки він за власний рахунок та власними силами провів повну реконструкцію та перебудову старого приміщення, побудував нове приміщення в результаті чого Декларація про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція будівлі магазину продовольчих та канцелярських товарів» була зареєстрована відділом Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області 12 листопада 2018 року за № ОД 41 про що йому було повідомлено листом Красносільської сільської ради від 16.11.2018 р. за № 05-11/4110. Таким чином, в результаті проведення повної реконструкції, переобладнання та ремонтних робіт відбулося значне поліпшення та значне збільшення площі та вартості майна, яке було придбане у 1997 році. Після проведення реконструкції з`явилася нова річ, на яку він набув право власності відповідно до діючого законодавства. Роботи проводились ним відкрито та ніяких питань з боку колишньої дружини не надходило. 16 серпня 2017 року він належним чином зареєстрував право власності на новостворене майно магазин продовольчих та канцелярських товарів загальною площею 182,8 кв.м. (торгівельна площа 127,8 кв.м.). Відповідно до Висновку про ринкову вартість магазину станом на 06.02.2023 року оціночна вартість об`єкта нерухомого майна складає 6 196 920.00 грн. На даний час у нього є бажання подарувати магазин донці ОСОБА_4 . Але звернувшись до нотаріуса йому було повідомлено, що для відчуження даного об`єкту нерухомого майна йому необхідно отримати згоду від колишньої дружини. Він звернувся до відповідачки з пропозицією надати дозвіл на відчуження на користь їх спільної дочки, але отримав відмову, у зв`язку з чи звернувся до суду та просив суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення магазин продовольчих товарів, загальною площею 182,8 кв.м., торгівельна площа 127,8 кв.м., розміщеного за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідачка по справі ОСОБА_2 заперечувала проти первісного позову вважала спірний об`єкт нерухомості нежитлове приміщення магазин продовольчих товарів, загальною площею 182,8 кв.м., торгівельна площа 127,8 кв.м., розміщеного за адресою АДРЕСА_2 спільним майном подружжя. Подала до суду зустрічний позов яким просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ майна. А саме визнати за нею право власності на 1/2частку майна розміщеного за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 60,3 кв.м. вартістю 1 006 648 грн. та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки під приміщенням в АДРЕСА_2 загальною площею 60,3 кв.м. експертною грошовою оцінкою 52 640, 5 грн. Посилалась на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 знаходячись з нею у шлюбі на протязі 21 року та на спільні кошти подружжя відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.1997 року придбав самостійно та таємно у КСП «Одеське» право власності на майно що знаходиться у АДРЕСА_2 , яке складалося з приміщення для збереження газу літ. «А» загальною площею 60,3 кв.м. Це майно підлягало розподілу ще у 2005 році, але вона про це майно не знала і дізналася лише при подачі первинного позову ОСОБА_1 . Вважала, що нежитлове приміщення та земельна ділянка під ним є спільною сумісною власністю подружжя. Просила суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Судовим розглядом справи встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 19.11.1983 р. по 10.12.2004 р.(а.с.10, 67).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.01.2005 року затверджено мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право приватної власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 з переліком складу кожної частини; за ОСОБА_1 визнано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,08 га в АДРЕСА_3 - вартістю 708 грн. та право власності на торгівельний павільйон, розташований на території Куліндорівського промвузла Комінтернівського району Одеської області вартістю 54 667 грн.; від грошової компенсації за частину земельної ділянки в сумі 354 грн., а також від грошової компенсації вартості частини торгівельного павільйону в сумі 27 333 грн. 50 коп. ОСОБА_2 відмовилась (а.с.11 в тому числі на звороті).

15.09.1997 року ОСОБА_1 купив приміщення для збереження газу за адресою АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.1997 року, посвідченого Владовою Л.Є. державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори реєстр № 3917 (а.с. 72).

15.09.2017 року ОСОБА_1 купив земельну ділянку загальною площею 0,0373 га . розташовану АДРЕСА_2 кадастровий номер :02:001:0151 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 12-13).

16.11.2018 року Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області листом № 05-11/4110 повідомила ОСОБА_1 про реєстрацію 12.11.2018 року за № ОД 41 декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція будівлі магазину продовольчих і канцелярських товарів» за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 31).

Відповідно даних характеристики будинку зазначених у технічному паспорті виданого малим підприємством «БЕРМАН» від 13.08.2018 року на об`єкт нерухомості магазин продовольчих і канцелярських товарів в АДРЕСА_2 літ. А будівля магазину рік забудови 1973 р. площа основи 78,50 кв.м.; літ. А1 будівля магазину (площа основи 138,70 кв.м.), літ. а прибудова (площа основи 5,50 кв.м.) та літ. Б навіс 2018 року побудови.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 318610309 від 23.12.2022 р. за ОСОБА_1 16.08.2017 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 3917, виданий 15.09.1997 року державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Владовою Л.Е.; витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія та номер:12162293, виданий 16.10.2006 р, видавник Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації; технічний звіт про проведення обстеження приміщення, серія та номер 23, виданий 21.08.2017 р. видавник КП «Облпроект» зареєстроване право приватної власності у розмірі частки 1/1 на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою в АДРЕСА_2 (а.с. 37-38).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , щодо визнання за ним права власності є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки право власності на спірний об`єкт за ним визнано та зареєстровано відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав (а.с.37-38).

Ухвалюючи рішення суд приймає до уваги, що спірне майно придбано ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 та нотаріусом правомірно звергнуто увагу на необхідність отримання згоди на таке відчуження з боку колишньої дружини.

При ухваленні рішення, суд не приймає до уваги пояснення позивача та свідка, щодо особистих коштів витрачених на придбання нерухомості, а саме взяття грошей у борг і поступового повернення, оскільки це не доводить суду, що кошти, які поверталися брату є його особистими кошами, а не спільними коштами подружжя.

Таким чином позов ОСОБА_2 в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя об`єкту нерухомого майна приміщення для збереження газу загальною площею -60.3 кв.м. під літ. «А» розташованого в АДРЕСА_2 є таким, що підлягає задоволенню частково.

При ухваленні рішення суд приймає до уваги пояснення відповідачки за зустрічним позовом позивачки ОСОБА_2 щодо її колишній чоловік приховав придбання вказаного об`єкту за часів їх шлюбу, у зв`язку з чим об`єкт не був предметом розгляду при укладенні мирової угоди.

Суд вважає, що позовна давність не пропущена, оскільки ОСОБА_2 дізналась про своє порушене право тільки після звернення позивача до суду.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна суд виходив з того, що придбання земельної ділянки відбулося після розірвання шлюбу та не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд вважає за неправильне визнання 1/2 частини майна за позивачкою, яке на день розгляду справи фактично не існує, а входить до складу новоствореного майна.

Щоб визначити, яку частку складає 30,15 кв.м. від загальної площі 182,8 кв.м., здійснено ділення меншої площі на загальну: 30,15/182,8 ? 0.165. Таким чином встановлено, що 30,15 кв.м. становить приблизно 16,5% від загальної площі об`єкта нерухомості, що у вираженні простим дробом дорівнює 165/1000.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При ухваленні рішення суд застосовує Кодекс про шлюб та сім`ю України в редакції Закону від 01.04.1996 року (далі КпШС України) на час придбання спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю

подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю

кожного з них.

Відповідно до ст. ст. 9-11 КпШС України на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. У випадках, передбачених статтею 9 цього Кодексу, позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом. У тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Крім того, при ухваленні рішення суд застосовує норми СК України в редакції Закону 01.01.2003 року чинного на час розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України в редакції Закону від 01.01.2003 року майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України в редакції Закону від 01.01.2003 року об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 63 СК України в редакції Закону від 01.01.2003 року дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України в редакції Закону від 01.01.2003 року дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".

На підставі вищевикладеного на відповідно ст. ст. 364, 368, 369, 370 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65 СК України в редакції Закону 01.01.2003 року, ст. ст. 9-11, 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції Закону від 01.04.1996 року, керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273, 355 ЦПК України, -

Ухвалив:

У задоволенні вимог позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, здійснення поділу майна та визнання за нею право власності задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя майно що знаходиться в АДРЕСА_2 яке складалося з приміщення для збереження газу літ «А», загальною площею 60,3 кв. м. на момент договору Купівлі-продажу від 15.09.1997 р. вартість якого на 17.04.2023 року складає 2 013 296 грн.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 165/1000 частини майна - нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 182,8 кв. м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя : Вінська Н. В.