г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/1437/23
Номер провадження 2-о/213/20/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Мазуренка В.В.,

присяжних - Тяжельникової І.О.,

- Блохи О.Л.,

за участі секретаря судового засідання - Гусарової О.С.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Комунального закладу «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», заінтересовані особи: Інгулецький відділ у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся із зазначеною заявою, посилаючись на те, що комунальний заклад є стаціонарним інтернатним закладом, до якого приймаються громадяни похилого віку та особи з інвалідністю віком старше 18 років зі стійким інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду. Влаштування до закладу здійснюється згідно з путівкою, виданою структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації особі, яка виявила бажання проживати/перебувати в інтернаті, її опікуну або піклувальнику чи органу опіки та піклування. 06 грудня 2013 року видано путівку №727 на влаштування до інтернату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи. Наказом №354 від 20 грудня 2013 року директора КЗ «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» ДОР» Данильчук І.А. зарахований до закладу на постійне проживання, з 21 грудня 2013 року поставлений на повне державне утримання. В особовій справі відсутні відомості про близьких родичів ОСОБА_1 . 25 травня 2018 року ОСОБА_1 самовільно, без попередження медичного персоналу, покинув заклад. Факт його відсутності за місцем постійного проживання зафіксований в журналі обліку підопічних. Після встановлення факту самовільного відлучення ОСОБА_1 адміністрація інтернату намагалася самостійно встановити його місцезнаходження, проти вжиті заходи не дали результатів. Місцезнаходження підопічного по цей час залишається невідомим. Тому заявник просить визнати ОСОБА_1 безвісно відсутнім.

16 серпня 2024 року справу прийнято до свого провадження.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Інгулецького відділу у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав письмові пояснення, згідно з якими до повноважень ДМС належать питання громадянства України, контроль за дотриманням законодавства у сфері громадянства, оформлення і видача документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Представник Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини

06 грудня 2013 року Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації видало путівку №727 на влаштування до КЗ «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» ДОР» ОСОБА_1 .

Згідно з наказом директора інтернату № 354 від 20 грудня 2013 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований підопічним КЗ «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» ДОР» і з 21 грудня 2013 року поставлений на всі види державного забезпечення.

28 травня 2018 року адміністрація закладу повідомила Дніпропетровський с/п, Криворізький с/п та Широківський РВВД про самовільне залишення ОСОБА_1 інтернату.

З наказу №331 від 30 листопада 2023 року щодо руху підопічних видно, що на обліку на початок і кінець дня обліковується 276 чоловік, серед яких самовідлучці 9 чоловік, зокрема ОСОБА_1 .

Адміністрація інтернату 14 жовтня 2022 року звернулася до начальника відділу поліції №7 КРУП ГУМП України в Дніпропетровській області з проханням повідомити, чи значиться ОСОБА_1 серед померлих, затриманих осіб, невстановлених трупів громадян та невідомих хворих, на що отримано відповідь про те, що факт смерті ОСОБА_1 не зареєстровано, органами НПУ він затримувався, серед невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться.

24 квітня 2023 року адміністрація закладу звернулася до начальника відділу поліції №7 КРУП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про внесення даних стосовно ОСОБА_1 до ЄРДР для здійснення досудового розслідування за ст.115 КК України з приміткою «зниклий безвісті». Також просили повідомити, які розшукові дії виконані.

Відповідно до отриманої відповіді інформація до ЄРДР для здійснення досудового розслідування не вносилася, оскільки відсутні необхідні дані, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України (безвісно відсутній).

Вжитими судом заходами встановлено, що відомості про факт смерті ОСОБА_1 відсутні, на військову службу за мобілізацією він призивався, органами Національної поліції не затримувався

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зазначено, що «безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.

Відповідно до ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, враховуючи відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_1 в місці його постійного проживання з 28 травня 2018 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання безвісно відсутнім ОСОБА_1 , оскільки факт його зникнення підтверджується належними та допустимими доказами.

Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання безвісно відсутнім ОСОБА_1 , оскільки це дозволить заявнику прийняти рішення щодо відрахування підопічного із КЗ «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» ДОР» та вирішити питання про прийняття до закладу іншої особи зі стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду й отримання соціальних послуг.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, суд роз`яснює, що у разі одержання заяви фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43 Цивільного кодексу України, ст. 3, 12, 81, 211,

258, 259, 263, 265, 273, 305-309, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву Комунального закладу «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», заінтересовані особи: Інгулецький відділ у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про визнання особи безвісно відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , безвісно відсутнім.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник: Комунальний заклад «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», місцезнаходження: 53711, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Стародобровільське, вул. Степова, 2-В, .

Заінтересовані особи:

- Інгулецький відділ у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Салтиківська, 9-Б; ;

- Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, місцезнаходження: 49094, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26; ;

Дата складення повного судового рішення 19 березня 2025 року.

Суддя В.В.Мазуренко

Присяжні Тяжельникова І.О.

Блоха О.Л.