Справа № 367/6207/24
Провадження №2/367/1475/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 367/6207/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Алла Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

В червні 2024 позивач звернулась до з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом , після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 після її смерті відкрилась спадщина до складу якої серед іншого входить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка в установлений законом термін звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та нотаріусом заведена спадкова справа № 75/2023. Іншим спадкоємцем за законом є ОСОБА_2 , який є сином померлої ОСОБА_3 та також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Оригінали правовстановлюючих документ на спірну квартиру знаходяться у відповідача та він відмовляється надати їх нотаріусу для оформлення спадщини. Оскільки у нотаріуса відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартири, вона не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом.

Представник позивача, адвокат Щербина Л.А. та позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі і винести рішення у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення про задоволення позову, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( а.с.10).

ОСОБА_4 23 червня 1993 року уклала шлюб та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_6 ( а.с.11).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ( а.с.39).

27 листопада 1974 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвана, та після розірвання шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище ОСОБА_9 ( а.с.44).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 09 листопада 2022 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( а.с.8).

ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією про об`єкт нерухомого майна Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації за вих. № Ір 0424065 від 23.04.2024 року ( а.с.12).

Як убачається з матеріалів справи, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , які успадкували спадщину в рівних частинах. Спадщину вони прийняли, оскільки подали заяви про прийняття спадщини до Ірпінської державної нотаріальної контори, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали, у зв`язку з ненаданням спадкоємцем (відповідачем по справі) правовстановлюючих документів на спадкове майно. Даний факт підтверджується належним чином завіреними матеріалами спадкової справи № 75/2023.

Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд вважає, що звернення позивача ОСОБА_1 до суду є єдиним і належним способом захисту її прав на спадкове майно.

З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, однак оформити спадщину після смерті матері не має можливості, про що свідчить відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому суд дійшов висновку, що право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Так, розглянувши доводи сторін та надані докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Матеріалами справи підтверджується наданням адвокатом Щербиною Л.А. усіх видів правничої допомоги, а саме договором про надання правової допомоги від 03.06.2024 року, додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 03 червня 2024 року, актом прийому передачі до договору про надання правової допомоги від 03.06.2024 року ( а.с.17-19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Щербиною Л.А. робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду даної справи в суді.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 у розмірі 5 000 грн.

Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено 2908,68 грн. судового збору за подання позовної заяви до суду, а отже з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 1454,34 грн. також суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого ним судового збору при подачі позову до суду у сумі 1454,34 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Алла Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1454 (одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири) гривні 34 копійки

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, в розмірі 1454 (одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири) гривні 34 копійки, відповідно до квитанції ID: 1299-8876-9825-3037 від 25.06.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Державний нотаріус Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Алла Миколаївна, адреса: 08292, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Центральна,55.

Суддя М.П. Одарюк