Справа № 344/4732/25
Провадження № 2-о/344/212/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Солонинко С.А.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 18.03.2025 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що із ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 26.11.2024 розірвано. Проте, вони залишилися проживати у одному житловому приміщенні. За час спільного проживання та на даний час ОСОБА_2 систематично вчиняв відносно неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Так, ОСОБА_2 ображає заявника словесно, погрожує фізичною розправою, не пускає до квартири, пошкоджує майно, забирає кошти, завдає стусанів, штовхається. Так, 05.03.2025 року ОСОБА_2 вчинив щодо неї насильство психологічного характеру, і з цього приводу заявник зверталася із заявою до поліції та було винесено терміновий заборонний припис, яким ОСОБА_2 заборонено в будь-який спосіб контактувати із заявником.

Просила суд встановити на строк 6 (шість) місяців такі заходи тимчасового обмеження ОСОБА_2 прав: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; - заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 ; - заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб; - заборонити розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.03.2025 прийнято заяву до розгляду, призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, пояснила, що разом із колишнім чоловіком ОСОБА_2 після розлучення проживають у одній квартирі. Вказана квартира є спільною частковою власністю заявнику належить 2/5 частки, 2 синам по 1/5 частки, та 1/5 частку має ОСОБА_2 .. Колишній чоловік ОСОБА_2 живе у прохідній кімнаті квартири, а її кімната поруч. ОСОБА_2 ображає її словесно, погрожує фізичною розправою, не пускає до квартири, пошкоджує майно (викинув вазони, їжу з холодильника), забирає кошти, завдає стусанів, штовхається. За вказівкою батька син забрав спільно нажиті кошти у великій сумі. Вона працює вчителем та коли проводила уроки з дому дистанційно, то ОСОБА_2 періодично стукав у двері її кімнати. 05.03.2025 року вона повернувшись додому не змогла відчинити вхідні двері квартири, оскільки ОСОБА_2 закрив їх на замок з середини. Була викликана поліція та складений терміновий заборонний припис. На даний час заявник живе у притулку та боїться повертатися додому. Заявник не витримує такого психологічного та фізичного насильства з боку колишнього чоловіка, а тому просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців. Надаючи в судовому засіданні пояснення, заявник зазначила, що допускає щоб колишній чоловік проживав у іншій кімнаті, лише щоб не вчиняв конфліктів.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що колишня дружина хоче позбавити його житла, так як вказана квартира раніше належала її батькам. Його частка у квартирі складає 1/5 частки. Заявник провокує його на конфлікт знімаючи на все телефон. 05.03.2025 року дійсно він закрив двері зсередини помилково, проте, потім двері відчинив. Запевняв суд, що не буде вчиняти жодних конфліктів із ОСОБА_1 . Просив суд відмовити у задоволенні заяви та врахувати, що іншого житла для проживання у нього немає.

Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши докази у справі вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 26.11.2024 розірваний.

Сторони на даний час проживають у одній квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка із їх пояснень є спільною частковою власністю (заявнику належить 2/5 частки, 2 синам по 1/5 частки, та 1/5 частку має ОСОБА_2 ).

Згідно виданого 05.03.2025 термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство.

Матеріали справи містять відео докази на яких відображено, як ОСОБА_1 на мобільний телефон фільмує ОСОБА_2 який прибирає в кімнаті, а іншому відео лежить на дивані, при цьому наближається до нього на малу відстань, чим фактично входить у його особистий простір. При цьому між сторонами присутній словесний конфлікт, дійсні причини цього конфлікту суду невідомі, оскільки будь яких доказів матеріали справи не містять.

В судовому засіданні, з пояснень сторін, суду зрозуміло, що між сторонами виникають сварки та непорозуміння через право власності та користування житлом. Проте, як такого фізичного насильства в агресивній формі ОСОБА_2 не застосовує до ОСОБА_1 .

Відтак, до уваги береться те, що між сторонами немає агресивної форми домашнього насильстсва, яке в основному проявляється у формі словесних суперечок. Також до уваги береться те, що заінтересована особа є співвласником житла та не має іншого житла для проживання, а також враховується висловлена позиція заявниці про те, що вона допускає щоб колишній чоловік проживав у іншій кімнаті, лише щоб не вчиняв конфліктів.

Таким чином, суд, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, прийшов до висновку про можливість видачі обмежувального припису із забороною ОСОБА_2 , на термін 3 (три) місяці, заходити до кімнати, яку займає та в якій проживає ОСОБА_1 , у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , особисто або через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням буде перебувати (перебуває) у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею, вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms - повідомлення) із ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб, та наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 .

На думку суду, такі обмеження для заінтересованої особи будуть дієвими та є співмірними із проявими форми домашнього насильства. Щодо строку встановлення обмежень, то 6 (шести) місячний строк є надмірно тривалим.

В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 81, 89, 263, 264, 265, 350-5, 350-6, 350-8, п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , та визначити йому тимчасові обмеження, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на термін 3 (три) місяці, заходити до кімнати, яку займає та в якій проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на термін 3 (три) місяці, особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, якщо вона за власним бажанням буде перебувати (перебуває) у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на термін 3 (три) місяці, вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms - повідомлення) із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на термін 3 (три) місяці, наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 .

Про видачу обмежувального припису повідомити Івано-Франківський РУП ГУНП в Івано-Франківській області - для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.03.2025.

Суддя Богдан АТАМАНЮК