Номер провадження: 22-ц/813/3205/25
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Монік», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна, про визнання договорів купівлі-продажу, рішень позачергових зборів, акту приймання-передачі недійсними, визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Калініченко Л.В. 12 листопада 2024 року у м Одеса, -

встановила:

У жовтні 2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради, в якій позивач просив суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 1842;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. від 26.09.2019 року № 48883179 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину господарчої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 26.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрований в реєстрі за№ 1843;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. від 26.09.2019 року № 48884014 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину господарчої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м.;

- визнати недійсним рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 16.07.2021 року № 1, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 948;

- визнати недійсним рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 21.07.2021 року № 21-07-2021, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 990, 991;

- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна, яке передається у власність ТОВ «Монік» у якості внеску (вкладу) до статутного капіталу від 21.07.2021 року №1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за № 992,994;

- скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. від 22.07.20201 року № 59409859 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м.;

- припинити право власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року провадження у справі в частині вимог Одеської міської ради до ТОВ «Монік» про: визнання недійсним рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 16.07.2021 року № 1, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 948; визнання недійсним рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 21.07.2021 року № 21-07-2021, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 990, 991; визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, яке передається у власність ТОВ «Монік» у якості внеску (вкладу) до статутного капіталу від 21.07.2021 року №1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за № 992,994; скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. від 22.07.20201 року № 59409859 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м.; припинення права власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, закрито.

Роз`яснено позивачеві його право на звернення з відповідним позовом за вказаними вимогами в порядку господарського судочинства, передбаченого ГПК України.

Розгляд цивільної справи №947/24084/22 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання протиправними і скасування рішень про державну реєстрацію права власності за фізичними особами, - продовжено в порядку цивільного судочинства, передбаченого ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд заявлених позовних вимог «окремо» не є ефективним способом захисту порушених прав міської ради, оскільки такий порядок вирішення спору Київським районним судом м. Одеси не відновить порушених прав позивача, а міська рада вимушена буде звернутися з окремим позовом до господарського суду, тобто, не буде виконано завдання цивільного судочинства.

Сторони про розгляд справи на 04.03.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Одеської міської ради, не з`явились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Монік», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Одеської міської ради підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені ст. 255 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження в справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає з`ясуванню чи належить справа до юрисдикції суду загальної юрисдикції згідно з ст. 19 ЦПК України. Відповідно, підставою для закриття провадження в справі згідно з вказаною нормою, є віднесення розгляду справи в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04.12.1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції, право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Наведене дає підстави для висновку, що «суд, встановлений законом», охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законом.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають: прави у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України в чинній редакції господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Спір у цій справі в частині наведених у цьому розділі позовних вимог є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зазначив наступне: «у справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17.03.2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».

Об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування ч. 1 та 2 ст. 414 ЦПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 676/196/20 (провадження № 61-18836св21), за зазначила, що у разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. При цьому розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.10.2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) зазначено: «42. У цій справі прокурор заявив вимогу про визнання недійсними наказів ГУ Держземагентства у Київській області від 24.07.2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність 48 фізичним особам, розташованих на АДРЕСА_2 . 43. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи касаційну скаргу в межах її доводів і вимог, вважає, що вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами ЦПК України.[ … ] 48. Оскільки вимога про визнання недійсними наказів ГУ Держземагентства у Київській області від 24 липня 2013 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність 48 фізичним особам не є нерозривно пов`язаною з іншими вимогами у цій справі, в тому числі з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, такі вимоги можуть розглядатися в межах різних проваджень. 49. Зазначене спростовує доводи скаржника про те, що позовні вимоги у справі нерозривно пов`язані між собою підставою виникнення, стосуються одного й того ж майна, а тому їх необхідно розглядати в межах одного провадження в порядку господарського судочинства.».

Крім того, у постанові від 28.06.2023 року по справі № 947/9842/22 Верховний Суд підтвердив правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції в частині підстав для закриття провадження у справі, зазначивши, що: «Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір у цій справі виник у правовідносинах із захисту права власності на майно, яке використовується в господарській діяльності, а сторонами цього спору є юридичні особи - Одеська міська рада, ТОВ «ЮіГ» та ОСОБА_1 , який є фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності - надання в оренду і експлуатацію власного та орендованого нерухомого майна, й, окрім того, однією з позовних вимог є визнання недійним акту приймання-передачі між відповідачами, згідно якого ОСОБА_1 вніс у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЮіГ» вказане спірне нерухоме майно, що відповідає критеріям належності справи до господарського судочинства. Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про належність справи до господарського виду судочинства в частині вимог про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮІГ» на передачу останньому в якості внеску до статутного капіталу нерухомого майна; визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Заболотного Олександра Олександровича від 13 грудня 2019 року, яким зареєстровано право власності на об`єкт самочинного будівництва за ТОВ «ЮІГ»; визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 08.04.2021 року; припинення права власності ТОВ «ЮІГ» на нежитлове приміщення площею шляхом скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов`язання ТОВ «ЮІГ» звільнити земельну ділянку шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, апеляційний суд керувався положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України. Такі висновки судів попередніх інстанцій про належність справи в цій частині до господарського виду судочинства є правильним, виходячи з такого. …».

У даній постанові Верховний Суд також зазначив, що установивши, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору в наведеній частині, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, справа віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився в цій частині й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в цій частині.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно зазначив, що у даній справі спір виник у правовідносинах із захисту права власності на майно, яке у тому числі використовується в господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Монік».

Позивачем Одеською міською радою оспорюється право і підстави набуття ТОВ «Монік» права власності на спірне майно, реєстрація відповідного права власності, та заявлені вимоги про припинення права власності на це майно.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в частині вимог: про визнання недійсним рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 16.07.2021 року № 1, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 948; про визнання недійсним рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 21.07.2021 року № 21-07-2021, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 990, 991; про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, яке передається у власність ТОВ «Монік» у якості внеску (вкладу) до статутного капіталу від 21.07.2021 року №1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за № 992,994; про скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. від 22.07.20201 року № 59409859 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м.; про припинення права власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, - є юридичні особи: Одеська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Монік».

Також дана частина вимог стосується визнання недійними рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», акту приймання-передачі нерухомого майна, укладеного з юридичною особою щодо передання нерухомого майна в якості внеску до статутного капіталу.

Приймаючи суб`єктний склад сторін за вказаними вимогами, характер спірних правовідносин, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

У даному випадку, у позовній заяві позивач об`єднав як позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (визнання недійсними рішення засновників (учасників) ТОВ, акту приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна, вимогу про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо юридичної особи, припинення права власності юридичної особи на нерухоме майно), що є спором, що виникає з корпоративних відносин, так і позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме щодо правових підстав набуття права власності на спірне майно фізичними особами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вказані вимоги позивача заявлені в даній справі не є нерозривно пов`язаними між собою, а тому можуть розглядатися за правилами різних видів судових проваджень у залежності від суб`єктного складу відповідачів за належною вимогою, що не впливатиме на ефективність розгляду справи.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що розгляд заявлених позовних вимог «окремо» не є ефективним способом захисту порушених прав міської ради, оскільки такий порядок вирішення спору Київським районним судом м. Одеси не відновить порушених прав позивача, а міська рада вимушена буде звернутися з окремим позовом до господарського суду, тобто, не буде виконано завдання цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 188 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень ст. 188 цього Кодексу).

Згідно ч. 6 ст. 188 ЦПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі, якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

При цьому роз`єднання позовних вимог можливе лише в тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду в тому суді, який роз`єднав позовні вимоги. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі № 9901/458/19.

Якщо ж провадження по справі вже відкрито, то застосуванню підлягають наслідки, передбачені статтею 255 ЦПК України, але з урахуванням вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо зокрема справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на наведене, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, роз`єднання яких є неможливим з огляду на те, що їх слід розглядати в порядку різного судочинства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження по справі в частині вимог Одеської міської ради до ТТОВ «Монік» про: визнання недійсним рішення засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 16.07.2021 року № 1, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 948; визнання недійсним рішення позачергових зборів засновників (учасників) ТОВ «Монік», оформлене протоколом від 21.07.2021 року № 21-07-2021, засвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстроване в реєстрі за № 990, 991; визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, яке передається у власність ТОВ «Монік» у якості внеску (вкладу) до статутного капіталу від 21.07.2021 року №1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за № 992,994; скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. від 22.07.20201 року № 59409859 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,7 кв.м.; припинення права власності ТОВ «Монік» на господарчу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, - на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме, оскільки справа в цій частині вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги представника Одеської міської ради вказані висновки суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе