Справа № 307/494/25
Провадження № 2/307/139/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 березня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивача Брітової Е.А. (в режимі відеоконференції) та представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2006 року. Від даного шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. За рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2015 року і до її повноліття.Після досягнення дочкою повноліття, вона продовжила навчання. Однак, відповідач ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою та працює в Углянському ліцеї та має постійний основний дохід. Відповідач інших осіб на утриманні не має.

Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею 23 років, та стягнути з відповідача витрати на надання правничої допомоги в розмірі 17 500 грн. 00 коп.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у відповідача на утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами та проживають разом з ним. Вони потребують постійного лікування. Тому просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/5 частки його доходів, та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив стягнути аліменти в розмірі 1/5 частки доходів відповідача, та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 грн., дав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , і її батьком значиться відповідач у справі ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 10).

Згідно довідки Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 36 від 22 січня 2025 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та на її утриманні перебуває донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11)

Із договору №160-032-БД про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб від 25 вересня 2024 року відомо, що ОСОБА_4 навчається на денній формі здобуття освіти за освітньою програмою "Туризм і рекреація", розмір плати за навчальний рік становить 36 000 грн., загальна вартість навчання 144 000 грн. (а.с.14).

Згідно довідки від 22 січня 2025 року, виданої ДВНЗ "Ужгородський національний університет" ОСОБА_4 є студенткою 1 курсу денної форми навчання, факультету туризму та міжнародних комунікацій ДВНЗ "Ужгородський національний університет" IV рівня акредитації. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року. Навчається на контрактній основі (а.с.13).

Із довідки про доходи №10 від 24 січня 2025 року відомо, що ОСОБА_3 працює в Углянському ліцеї зі структурним підрозділом гімназії та початкової школи за основною формою працевлаштування (а.с. 15).

Згідно копій паспортів та пенсійних посвідчень, у ОСОБА_3 є батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є пенсіонерами, отримують пенсію за віком, тобто мають самостійні доходи (а.с.79-84).

Із долучених виписок із медичних карт хворих відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хворіють (а.с. 86-94).

Згідно довідки про доходи № 47 від 25 лютого 2025 року, ОСОБА_3 у 2024 році отримав дохід в сумі 221 111 грн. 29 коп. (а.с. 97).

V. Оцінка Суду.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 1 статті 199 СК України вказує, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд бере до уваги, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, працює в Углянському ліцеї зі структурним підрозділом гімназії та початкової школи за основною формою працевлаштування, а, відтак, може працювати і допомагати матеріально своїй повнолітній доньці яка навчається, як цього вимагає закон.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки із долучених ним копій пенсійних посвідчень відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримують пенсію за віком, тобто мають самостійний дохід.

Згідно з ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Тому, виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на повнолітньою доньку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячнодо закін чення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч.3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 17 500 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено копії таких документів: договір про надання правничої допомоги ЄМ №01/22 від 22 січня 2025 року, акт №1 здачі-приймання наданих послуг від 06 лютого 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/702 Пересоляк О.І.

Вартість правничої допомоги, згідно акту №1 здачі-приймання наданих послуг від 06 лютого 2025 року, становить 17 500 грн. 00 коп.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 17 500 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги останньої частково задоволено.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 79, 141, 180, 181, 182, 184, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2025 року, на період її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

В інших позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2025 року.

Суддя В.В. Ніточко