Справа № 464/7950/24
пр.№ 2/464/212/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором від 04.07.2024 № 04.07.2024-100000641 в розмірі 33 825 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 04.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 04.07.2024-100000641 (далі «Кредитний договір»), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 11 000 грн. строком на 105 днів, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та комісію. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 16.10.2024 становить 33 825 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 000 грн., по процентах в розмірі 15 015 грн., комісії 2 310 грн., неустойки 5 500 грн., яка, на переконання позивача, підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 27.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 11 000 грн. та по процентах в розмірі 11 550 грн. (а.с. 37, 38).

Обґрунтовуючи необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 покликався на невідповідність умов Кредитного договору в частині встановлення процентної ставки в розмірі 1,5 % вимогам закону, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі «Закон № 1734-VIII») встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки (тобто, загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом) не може перевищувати 1 % від загального розміру виданого кредиту за один день користування таким.

09.01.2025 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву мотивоване тією обставиною, що відповідач із змістом позовної заяви ознайомився тільки 25.12.2024 (а.с. 40).

13.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від ТОВ «Споживчий центр», в якій позивач просив: відзив на позовну заяву залишити без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на його подання, заявлені позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати без участі представника позивача (а.с. 45-48).

Обґрунтовуючи необхідність залишення відзиву не позовну заяву без розгляду, позивач покликався на отримання відповідачем ще 25.11.2024 рекомендованим поштовим відправленням 115 копії позовної заяви із додатками по справі, що підтверджується наданим трекінгом (відстеженням поштового відправлення, а.с. 51), наявністю у ОСОБА_1 починаючи з 29.11.2024 електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» (а.с. 52), а відповідно встановлений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву сплив, клопотання про продовження такого строку позивач не подавав.

Інші доводи відповіді на відзив зводяться до необхідності задоволення позовних вимог з підстав укладення сторонами кредитного договору в електронній формі з підписанням його відповідачем одноразовим ідентифікатором, що надсилався йому SMS-повідомленням, кредитні кошти перераховувались ОСОБА_1 на його картковий рахунок, а розмір процентної ставки (1,5 % в день) та комісій (770 грн. в день видачі та по 770 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим періодом) визначено сторонами в укладеному договорі. При цьому, погоджена сторонами комісія відповідає положенням п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо визначеної договором процентної ставки (1,5 % в день), то така є законною та узгоджується із змістом пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII, оскільки Кредитний договір укладено до 20.08.2024, тобто, протягом терміну дії перехідного періоду 240 днів з моменту чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

З огляду на предмет спору та для з`ясування усіх обставин справи, ухвалою суду від 11.02.2025 явку представника позивача та відповідача в судове засідання визнано обов`язковою для надання особистих пояснень по суті спору. Зокрема, обов`язковість явки представника позивача суд мотивував необхідністю надання особистих пояснень щодо розміру та обґрунтування заявлених позовних вимог, їх детального розрахунку, правової природи та підстав стягнення процентів, комісій, неустойки та їх відповідності вимогам закону, а обов`язковість явки ОСОБА_1 обумовлено наданням особистих пояснень щодо розміру заборгованості за кредитним договором та дотриманням відповідачем строку подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ТОВ «Споживчий центр», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 65, 65зв., 67, 67зв.), не забезпечив явку свого представника в судове засідання та не надав письмових пояснень по справі щодо означених обставин. Водночас, у позовній заяві та відповіді на відзив представники позивача просили розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 10.03.2025 з`явився, заявлений позов визнав в частково, а саме визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 11 000 грн. та по процентах в сумі 11 550 грн. В іншій частині відповідач позов не визнав.

Пояснив, що дійсно 04.07.2024 ним було укладено із ТОВ «Споживчий центр» Кредитний договір та отримано кредит в сумі 11 000 грн. на строк визначений договором. У зв`язку із відсутністю у нього грошових коштів, отриманий кредит повернути не зміг, заборгованість за Кредитним договором не оплачує. Разом з тим, вказав не невідповідність нарахованих позивачем процентів в сумі 15 015 грн. вимогам закону, вважає обґрунтованим нарахування процентів за користуванням кредиту тільки в сумі 11 550 грн. виходячи із встановленого Законом № 1734-VIIIмаксимального розміру процентів в розмірі 1 % за один день користування кредитом. Окрім цього, вважав необґрунтованим заявлення позивачем позовних вимог про стягнення комісії в сумі 2 310 грн. та неустойки в сумі 5 500 грн.

Надаючи оцінку підставності клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та доводам позивача про необхідність залишення такого відзиву без розгляду суд погоджується із відповідними доводами ТОВ «Споживчий центр» з огляду на наступні обставини.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 27.11.2024 відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 27).

Зібраними в справі доказами та наданими ОСОБА_1 особистими поясненнями в судових засіданнях 20.12.2024 та 10.03.2025 підтверджується отримання відповідачем копії позовної заяви 25.11.2024 (поштовим відправленням 115; а.с. 7,8, 51) та копії ухвали про відкриття провадження у даній справі 29.11.2024 (через Єдиний портал державних послуг «Дія»; а.с. 33, 34, 52). Таким чином встановлений судом строк на подання ОСОБА_1 відзиву сплив 16.12.2024.

За означеного, та враховуючи відсутність будь-яких поважних причин, які об`єктивно унеможливлювали відповідачу подати своєчасно відзив на позовну заяву, що надійшов до суду 08.01.2025, суд в судовому засіданні 10.03.2025 прийшов до висновку про необхідність залишення такого без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом, 04.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 04.07.2024-100000641 шляхом підписання останнім пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору № 04.07.2024-100000641 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (далі Заявка), та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 04.07.2024-100000641 (далі Відповідь) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного цифрового підпису за допомогою одноразового ідентифікатора Е475 (а.с. 13 зв. - 19).

За умовами означеного договору, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надає позичальнику ОСОБА_1 кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-57XX-XXXX-0767 (п. 4.1, а.с. 14).

Крім того, як видно із паспорту споживчого кредиту (а.с. 11-13), Заявки та Відповіді, підписаних відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е475 (а.с. 16зв.-18),сторонами погоджено всі інші істотні умови договору, зокрема: сума кредиту 11 000 грн.; строк, на який надається кредит 105 днів з дати його надання (04.07.2024); дата повернення 16.10.2024; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % (Стандарт) за один день користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом (п. 7 Заявки та Відповіді) та у розмірі 1 % (Економ) за один день користування кредитом протягом наступних періодів (п. 8 Заявки та Відповіді); комісія, пов`язана з наданням кредиту 770 грн., яка нараховується у день видачі кредиту (п. 9 Заявки та Відповіді); комісія за обслуговування кредитної заборгованості 770 грн., яка нараховується у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (п. 10 Заявки та Відповіді).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу 11 000 грн. кредиту на картку платника № 5355-57XX-XXXX-0767 за допомогою системи іPay, що підтверджується квитанцією за сплату № 443365814 від 04.07.2024 (а.с. 20).

Зазначені обставини отримання кредиту визнано відповідачем у судовому засіданні.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З досліджених судом доказів встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства, факт переказу (надання) кредитних коштів відповідачу позивачем доведено.

Оскільки такий договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін; ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Норми статей 610, 611 ЦК України вказують на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 04.07.2024-100000641 від 04.07.2024, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» складає 33 825 грн., з яких: основний борг 11 000 грн., проценти 15 015 грн. за період з 07.07.2024 по 16.10.2024, комісія 2 310 грн., неустойка 5 500 грн. (а.с. 9).

За умовами п. 4.4 кредитного договору сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує кредитодавцю проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового повернення кредиту комісія, пов`язана з наданням кредиту (або її несплачена частина) повинна бути сплачена позичальником у день дострокового повернення кредиту. За домовленістю сторін при сплаті у рівному та/або більшому розмірі чергового платежу раніше дати платежу, зазначеної у графіку платежів, (дострокова сплата), позичальник звільняється від обов`язку сплатити відповідний черговий платіж у дату, зазначену в графіку платежів. При цьому достроково сплачений платіж з суми кредиту у складі цього раніше сплаченого чергового платежу зараховується у день його фактичної сплати, а достроково сплачені проценти та комісію позичальник доручає кредитодавцю зарахувати в рахунок виконання зобов`язань зі сплати процентів та комісії в дату платежу, вказану у графіку платежів, а за наявності залишку коштів в дострокове повернення кредиту.

Враховуючи те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувалася ними, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг (тіло кредиту) за Кредитним договором в сумі 11 000 грн.

Що стосується нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами та комісій суд відзначає, що згідно Заявки та Відповіді (а.с. 16зв.-18) сторонами встановлено наступні умови нарахування процентів за користування кредитом та комісій:

- процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів (пункт 7 Заявки та Відповіді);

- процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» (пункт 8 Заявки та Відповіді);

- денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (пункт 9 Заявки та Відповіді);

- комісія, пов`язана з наданням Кредиту 770 грн., яка нараховується Кредитором (позивачем) та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів (пункт 11 Заявки та Відповіді);

- комісія за обслуговування кредитної заборгованості 770 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, що нараховується Кредитором (позивачем) та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, та встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, а також надання ряду інших платних послуг, що визначені цим пунктом договору та до яких не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит (пункт 12 Заявки та Відповіді).

Аналогічна інформація щодо розміру погоджених процентів та комісій міститься у паспорті споживчого кредиту (а.с. 11-13).

З наданої карти субконто (а.с. 53, 54) вбачається, що за період з 04.07.2024 по 24.08.2024 позивач нараховував відповідачу проценти в розмірі 165 грн. за один день, що становить 1,5 % за один день від суми кредиту (11 000 грн.), а за період з 14.09.2024 по 02.10.2024 в розмірі 110 грн. за один день, що становить 1 % за один день від суми кредиту.

Суд констатує, що наданий позивачем детальний розрахунок (а.с. 53, 54) є не повним, проте сума нарахованих процентів в розмірі 15 015 грн. (а.с. 9) відповідає змісту положень пунктів 7, 8 Заявки та Відповіді, а також паспорту споживчого кредиту, а саме за перших 63 дні (перших 3 чергових періоди) кредитування нараховано проценти за ставкою 1,5 % в день на суму 10 395 грн., а за наступні 42 дні за ставкою 1 % на суму 4 620 грн.

Разом з тим, положення укладеного Кредитного договору в частині встановлення процентної ставки в розмірі 1,5 % за один день користування кредитними коштами не відповідають вимогам закону в силу наступного.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення Кредитного договору) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, якою встановлено максимальний розмір денної процентної ставки не більше 1 %, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а Кредитний договір було укладено 04.07.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в означеній редакції.

Суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Разом з тим, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (щодо внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки Кредитний договір № 04.07.2024-100000641 укладено 04.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та не може застосовуватись судом при вирішенні даного спору.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин згаданого пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» з огляду на укладення Кредитного договору 04.07.2024, тобто після набрання чинності означеного закону № 3498-IX від 22.11.2023.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог ТОВ «Споживчий центр» в цій частині та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, що становить 11 550 грн. (11 000,00 грн. х 1% х 105 днів).

Що стосується нарахованої позивачем комісії в сумі 2 310 грн., то враховуючи відповідність її положенням Кредитного договору, зокрема, пунктам 11, 12 Заявки та Відповіді, нормам Закону України «Про споживче кредитування», а також за відсутності вмотивованих заперечень із сторони відповідача щодо задоволення вимог в цій частині, суд погоджується із її розміром (770 грн. за надання кредиту, 1540 грн. за обслуговування кредиту у двох чергових періодах (770 грн. х 2)). При цьому, нарахування кредитором комісії згідно умов кредитного договору узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, останнім нараховано неустойку в розмірі 5 500 грн., яка, на переконання суду, не підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

За умовами п. 7.6 пропозиції на укладення кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом.

У разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п 9.1 пропозиції).

Відповідно до п. 17 Заявки та Відповіді, за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 110 грн.

Частиною 1 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц).

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 06.09.2023 в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан було неодноразово продовжено.

Суд констатує, що на кредитний договір № 04.07.2024-100000641 від 04.07.2024 поширюється дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відповідно нарахування ТОВ «Споживчий центр» неустойки згідно пункту 7.6 Кредитного договору та Заявки у сумі 5 500 грн. є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.07.2024-100000641 від 04.07.2024 в розмірі 24 860 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 11 000 грн., по процентам 11 550 грн., комісії 2 310 грн.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 780,37 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 19.03.2025.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.07.2024-100000641 від 04.07.2024 в розмірі 24 860 (двадцять чотири тисячі вісімсот шістдесят) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати в розмірі 1 780 (одна тисяча сімсот вісімдесят) гривень 37 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку визначеному статтею 273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19.03.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за .

Відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Володимир ЖИЛА