Провадження № 2/686/620/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Салоїд Н.М.,

секретаря судового засідання Лоб І.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2024 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Поданий позов обгрунтовує тим, що 16 січня 2023 року о 09 годині 05 хвилин по вулиці Храновського,16/1 у м. Хмельницькому сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням, як власника автомобіля та транспортних засобів марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілів марки «Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_3 , ВАЗ 111730 державний номерний знак НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 . Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Працівниками поліції при огляді дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 356228 за ст.124 КУПАП відносно нього з інкримінуваням йому у вину порушення, передбачені п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху.

25 березня 2024 року постановою Хмельницького міськрайонного суду у справі № 696/2813/23 закрито провадження в адміністративній справі порушеної відносно нього за ознаками ст. 124 КУПАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Тому тільки після набрання законної сили означеної постанови він набув статусу потерпілого.

Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_4 йому завдано матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 83 319,57 грн.

Відповідно до висновку експерта Соломахи В.С. за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження за № 045/24 від 12.07.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 57 319.57 грн., а вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 45 498,00 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував свою відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується Полісом № ЕР-207946512 від 31.01.2022, вважає, що сума завданих матеріальних повинна стягуватись з страховика, а різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ОСОБА_4

15 квітня 2024 він звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховий випадок, що мав місце 16.01.2023, однак, 25.04.2024 ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Вважає, що він вживав ряд активних дій з моменту настання ДТП, які свідчать про його волевиявлення щодо здійснення права на відшкодування. Більш того, лише 25 березня 2024 року постановою Хмельницького міськрайонного суду у справі № 696/2812/23 закрито провадження в адміністративній справі порушеної відносно нього за ознаками ст. 124 КУПАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, тому пропуск річного строку не може бути підставою для припинення матеріального права. Означений строк пропущено з незалежних від нього, як потерпілої особи причин, він має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди, у тому числі у судовому порядку.

Тому вважає. що пропуск річного строку не є підставою для відмови йому у здійсненні страхової виплати, оскільки набув статусу потерпілої особи лише у квітні 2024 року.

Вважає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 45 498,00 грн., 10 821,57 грн. як різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає стягненню з ОСОБА_4 .

Окрім майнової шкоди, позивачу також була заподіяна моральна шкода у вигляді нервових переживань та душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням належного йому майна.

Враховуючи характер тривалість душевних страждань та нервових переживань,вона оцінює розмір моральної шкоди 10 000, 00 грн., який просить стягнути з ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 16 серпня 2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

27 вересня 2024 року ПрАТ «Українська страхова компанія подала відзив на позов в якому заперечує щодо задоволення позову, позаяк відповідно до положень ст. 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інші особи, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву страховику заяву про страхове відшкодування.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 16.01.2023, а заяву про відшкодування шкоди отримано 16.05.2024.

Відповідно до ст. 37.1.4 Закону, підставою ля відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкоду заподіяно здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

Тому, з цих підстав ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» правомірно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування. Просить справу розглядати за відсутністю повноважного представника.

При цьому вважає, що твердження позивача стосовно поважності строку для звернення до ПАТ «СК «УСГ» є неспроможними та безпідставними, оскільки позивачу стало відомо про висновок експертизи СЕ-19/123-2107-ГГ від 30.05.2023 року, що надійшов на адресу суду 05.06.2023, і учасники справи з ним ознайомились.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного 20 листопада 2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

05.03.2025 року ухвалене рішення у справі.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав та просить його задовольнити із викладених підстав. Посилається на те, що розмір завданої шкоди повністю підтверджується висновком експерта. Вважає, що позивачеві, як потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному.

Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не з`явився. повідомлений про час і місце судового розгляду у визначеному законом порядку. Просив відмовити у виплаті страхового відшкодування, а справу розглядати за відсутності повноважного представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та необгрунтованими, а вина ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-траснпортної пригоди недоведеною.

Жодним рішенням суду чи іншого державного органу не встановлено протиправної бездіяльності чи дій ОСОБА_4 .

За правилами ст. 284 КУПАП рішенням, що доводить вину особи є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини, рівно як і ОСОБА_3 потерпілим без будь-якого рішення державних органів.

Така постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 відсутня, а постанова Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2024 не містить посилання на порушення відповідачем ОСОБА_4 Правил дорожнього руху. Тобто, відсутність чотирьох складових правопорушення є підставою для відмови в позові.

Посилання ж представника позивача на експертні висновки, які стали підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, не можуть бути покладені в основу цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 .

Більш того, висновок експерта за №045/28 від 12.07,2024 ОСОБА_6 сформований на вихідних даних ОСОБА_3 , та не взято до уваги, що згідно Правил дорожнього руху України швидкість транспортних засобів в дворах будинків не повинна становити більш як 5 км/год.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини..

Судом достовірно установлено, що 16 січня 2023 року о 09 годині 05 хвилин по вулиці Храновського,16/1 у м. Хмельницькому сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням власника автомобіля ОСОБА_3 та транспортних засобів марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілів марки «Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_3 , ВАЗ 111730 державний номерний знак НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 . Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження.

25 березня 2024 постановою Хмельницького міськрайонного суду відносно позивача ОСОБА_3 провадження у справі за ознаками ст. 124 КУПАП на підставі п..1 ч.1 ст. 247 КУПАП закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

У вказаній постанові суд констатує факт, що в заданій дорожній ситуації та заданих обставинах розвитку подій автомобіль «ВАЗ 21070» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , належно виконуючи вимоги п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху та фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ 21070» д.н.з. НОМЕР_2 не відповідали вимогам ПДР.

Адже, беручи до уваги вказаний висновок експерта та закриваючи провадження у справі суд керувався ним та прийшов до обгрунтованого висновку щодо відсутності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП.

Більш того, посилання представника ОСОБА_4 на те, що вихідні дані швидкісного режиму для проведення експертизи задавав лише позивач, і якби водій транспортного засобу «Geely Emgrand 7» ОСОБА_3 рухався у дворі будинку із швидкістю 5 км/год, як передбачено Правилами дорожнього руху, то зіткнення автомобілів вдалося уникнути.

Проте, згідно п. 12.5 Правил дорожнього руху у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год. Даний пункт Правил дорожнього руху спрямований на забезпечення безпеки руху в місцях, де перевагу в русі мають пішоходи, тому для транспортних засобів у житлових зонах, на дворових територіях і у пішохідних зонах (позначених знаком 5.36 «Пішохідна зона») встановлена максимальна швидкість руху в 20 км/год.

Такі твердження повністю спростовано постановою у справі № 686/2813/23 в якій міститься посилання на висновок експерта № 4810/4811/23-21 від 02.02.2024, проведеної за клопотанням ОСОБА_4 з якого слідує, що показання водія ОСОБА_3 , котрий пояснив, що рухаючись із швидкістю 20 км/год, побачивши на відставні 6-8 метрів від передньої частини керованого ним автомобіля марки ВАЗ 21070 під керуванням ОСОБА_4 застосував екстрене гальмування, проте зіткнення уникнути не вдалося.

Такі вихідні дані щодо швидкісного режиму і були задані експерту.

Покази ж водія ОСОБА_4 стосовно його версії в частині виникнення механізму дорожньо-транспортної пригоди не знайшли свого технічного підтвердження наданими матеріалами справи.

Тому, посилання представника відповідача ОСОБА_4 стосовно формування експертного висновку лише з показів позивача ОСОБА_3 , а відтак містить викривлені дані стосовно механізму завдання шкоди є хибними та не відповідають матеріалам справи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР- ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група».

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн., розмір франшизи 2 600 грн.

Зазначені обставини підтверджуються копією договору страхування, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією постанови Хмельницького міськрайонного суду від 25.03.2024 року.

Так, згідно висновку експерта за № СЕ-19/123-23/2107-ІТ від 30.05.2023, який став підставою для закриття адміністративного провадження відносно позивача в дослідницькій його частині зазначено, що: «зокрема водій ОСОБА_3 вказує на те, що автомобіль «ВАЗ 21070», д.н.з. НОМЕР_6 , безпосередньо пееред зіткненням здійснював рух заднім ходом в напрямку смуги руху автомобіля «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а водій ОСОБА_4 вказує, що автомобіль «ВАЗ 21070» д.н.з. НОМЕР_2 під час зіткнення був припаркований (не рухався).

Аналізуючи зафіксовану слідову інформацію з технічної точки зору, враховуючи те, що саме розташування початку осипу бруду може свідчити про місце зіткнення транспортних засобів, можна вважати, що свідчення водія ОСОБА_4 в частині того, що автомобіль «ВАЗ 21070» н.з. НОМЕР_2 під час зіткнення був припаркований (не рухався) не відповідають зафіксованій слідовій інформації та по цій причині не можуть вважатися технічно спроможними.

Отже, в умовах даної події, можливість запобігти зіткненню з автомобілем марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 у водія автомобіля «ВАЗ 21070» н.з. НОМЕР_2 з технічної точки зору забезпечувалась належним виконанням вимог п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 .

Його доводи щодо відсутності постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності є підставою для відмови у позові ОСОБА_3 , а відтак відсутності вини ОСОБА_4 є хибною, оскільки спростовується постановою про відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_7 у справі № 686/2813/23 від 25 березня 2024, а винуватість доведеною.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 045/24 від 12.07.2024 р. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, станом на час завершення виконання дослідження з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент огляду складає 45 498.10 грн. Окрім того, відповідно до положень п. 12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тому за вирахуванням розміру франшизи із суми завданого збитку, розмір якої становить 2 600 грн., стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 підлягає розмір страхового відшкодування в сумі 42 898,00 грн.

Між власником транспортного засобу «ВАЗ 21070», д.н.з, НОМЕР_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» був укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на період з 31.01.2022 року до 30.01.2023 року, що підтверджується доданою копією полісу №ЕР-207946512 від 31.012022.

Зазначена шкода потерпілій особі відшкодована не була.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (ст.ст. 9, 22, 261, 28, 29), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, враховуючи п.2 ч.2 вказаної статті такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Страховик ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не визнаючи позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування покликається на те, що позивач ОСОБА_3 у визначений законом строк відповідно до положень п. 37.1.4 п. 37.1.Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас суд зауважує, що позивач ОСОБА_3 не подав такої заяви у визначений цим законом строк, і не міг її подати у зв`язку із тим, що:

- по-перше з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди з 16 січня 2023 року до 23.03.2024 позивач ОСОБА_3 вважався винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

- по-друге лише після вступу постанови суду від 05.03.2024 в законну силу він набув статусу потерпілого та звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Тому в період (один рік), визначений Законом, щодо подання потерпілим заяви про виплату страхового відшкодування позивач статусу потерпілого не мав, унаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. і лише, 05.03.2024 року (через один рік і три місяці) було винесено постанову про закриття провадження у справі за відсутності події і складу адмінправопорушення.

Постанова ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 - чи є нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) підставою припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду.

Право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), ВП ВС з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу джло страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

ОСОБА_3 звернувся до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак довів, що ним здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від нього, як потерпілої особи причини (складання неправомірного протоколу про адміністративне правопорпушення, яке в наступному він визнаний невинним), він безумовно має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16)

Постанова ВП ВС від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) чи обов`язкове попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та чи виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку. Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), ВП ВС з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Отже, з урахуванням того, що позивачем вживалися розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, строк пропущено через незалежні від позивача причини, тому він має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика винної у спричиненні шкоди особи.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач діяв добросовісно, у передбаченому законом порядку довів свою невинуватість та разом із тим довів вину відповідача у завданні шкоди порушенням Правил дорожнього руху України. Суд вважає, що річний строк визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав статусу потерпілої особи, тому й звернувся до суду про стягнення страхового відшкодування протягом строку позовної давності, визначеної законом.

З наведених підстав суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та спричинення збитків ОСОБА_3 доведеної повністю, що не звільняє його від цивільно-правової відповідальності.

Відповідачі не оспорювали висновку експерта про визначення розміру матеріальної шкоди, погодились із ним, тому підлягає до стягнення завдана майнова шкода позивачеві з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» пошкодженням транспортного засобу 45 498.00 грн. з урахуванням страхового відшкодування в межах встановленого ліміту страхового відшкодування за умовами страхового полісу № ЕР-207946512 від 31.012022 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідно до висновку експерта за № 045/24 від 12.07.2024.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 56 319.57 грн.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується па загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України на особу, яка завдала моральної шкоди фізичній особі своїми неправомірними діями, покладається обов`язок її відшкодувати.

Суд вважає доведеним, що позивач унаслідок завдання йому матеріальної шкоди з вини відповідача був змушений докладати зусиль до зміни свого способу життя, оскільки судові процеси, забирають у нього багато часу, завдають шкоди здоров`ю, порушують життєвий ритм і зв`язки, для відновлення яких необхідні додатковий час і зусилля, що спричиняє моральну шкоду.

Таким чином, враховуючи тривалість моральних страждань з часу вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідача ОСОБА_4 істотних та вимушених змін в його життєвих стосунках, а також необхідності в прикладанні додаткових зусиль для усунення негативних наслідків та суттєвий період часу необхідного для повернення до попереднього звичного режиму життя, позивач визначив розмір, моральної шкоди яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Тому з врахуванням розумності та справедливості суд вважає, що розмір завданих страждань складає 5 000,00 грн., він є необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди.

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача ОСОБА_4 тв ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» витрат, понесених позивачем на складення висновку експерта транспортно-товарозначвого дослідження на предмет визначення матеріальної шкоди в сумі 4000 грн. та витрат в сумі 17 000 грн. солідарно, проте солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Що стосується стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

До матеріалів справи надано договір представника позивача: адвоката Муращика О.В. про надання правничої допомоги в цивільній справі та понесення витрат суму 17 000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами. В матеріалах справи наявний договір б/н, укладений позивачем з адвокатом Муращиком О.В. від 13.05.2024 року, ордер.

Тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу понесені позивачем з стягнути з винуватця ДТП ОСОБА_4 в розмірі 17.000 грн. та 4 000 грн. витрат понесених позивачем на проведення експертизи.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Слід тягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача в сумі 1 211, 2 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України, та з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 в сумі 920.35 грн. пропорційно до задоволених вимог (15 821,57 грн. х 1211, 2 : 20 821.57 грн. = 920, 35 грн.)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ч. 5 ст. 49, ч. 4 ст. 81, ст. 110, 115, ч. 2 ст. 134, ч. 7 ст. 135, ч. 2 ст. 136, 137, 138, 139, 140, 141, ч. 1 ст. 155, ч. 7 10 ст. 158, ч. 4 ст. 200, ч. 2, 4 ст. 206, ч. 2 ст. 240, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. 263, 264, 265, 266, 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, 280, ч. 1 ст. 352, ст. 354, 430, ч. 6 ст. 431 ЦПК України та ст. 22, 1166, 1167, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. 6, 9, 22, 23, 28,29,34, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 821.47 грн. завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. (П`ять тисяч грн.) - моральної шкоди, 4000 грн. витрат на проведення експертного дослідження та 17 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 920.35 грн. судового збору

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 45 498.00 грн страхового відшкодування в межах встановленого ліміту страхового відшкодування за умовами полісу № ЕР-207946512 та судовий збір в сумі 1 211.2 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 діб з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 15.03. 2025 року.

Позивач: ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації АДРЕСА_1

Відповідачі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», , місце знаходження: 03038 м. Київ вул. Івана Федорова, 32 А

Суддя :