ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2503/24

Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/76/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця"

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 23 липня 2024 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 02 серпня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просила стягнути з відповідача на її користь: 500 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина ОСОБА_2 , 500 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю онуки ОСОБА_3 , 500 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю онуки ОСОБА_4 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що 12.07.2023 року близько 21-00 год. на залізничному переїзді поблизу смт. Куликівка Чернігівського району Чернігівської області електропотяг сполученням "Чернігів-Ніжин" зіткнувся із автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , в салоні якого перебували його дружина ОСОБА_5 та їх малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Постановою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 29.09.2023 року кримінальне провадження від 13.07.2023 року №0000186 за ч.3 статті 286 КК України по вказаному факту ДТП, було закрито на підставі п.5 ч.1 статті 284 КПК України, у зв`язку із смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру. Органом досудового розслідування встановлено, що сапер відділення розмінування в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , як водій автомобіля, на залізничному переїзді, не переконавшись у безпечності маневру та не наближенні електропоїзда, здійснив рух на заборонний сигнал світлофора та звукову сигналізацію, внаслідок чого відбулося зіткнення керованого авто із приміським пасажирським електропоїздом №6312 "Чернігів-Ніжин" під керуванням машиніста ОСОБА_6 , в результаті чого сам водій авто ОСОБА_2 та всі пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 загинули, причини їх загибелі - комплекс травм внаслідок зіткнення автомобіля із електропоїздом. При судово-токсилогічній експертизі етанол, морфін, кодеін у ОСОБА_2 не виявлені. В результаті ДТП загинули подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач стверджувала, що між наїздом потягу та смертю останніх наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга, який є джерелом підвищеної небезпеки, є АТ "Українська залізниця". За доводами позивача, у зв`язку зі смертю сина та єдиних онуків, вона зазнала душевних страждань, що у свою чергу, потягло глибокі і емоційні переживання, було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок, вона фактично втратила всю родину. Свої моральні страждання позивач оцінює у розмірі 500 000 грн., через загибель сина, 500 000 грн., через загибель онуки ОСОБА_3 та у розмірі 500 000 грн., через загибель онуки ОСОБА_4 , що не є джерелом збагачення для неї. Позивач зазначала, що її загиблий син, як військовослужбовець та учасник бойових дій з 2019 року, мав неодноразові поранення і контузії, зокрема, і в кінці березня 2022 року при відсічі збройної агресії безпосередньо у Ніжинському районі, і у лютому 2023 року при виконанні службових обов`язків на Бахмутському напрямку, неодноразово був нагороджений, в тому числі, і посмертно.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Судом стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина ОСОБА_2 , 20 000 грн.; стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю онуки ОСОБА_3 , 100 000 грн., стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю онуки ОСОБА_4 , 100 000 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь держави судовий збір за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі АТ "Українська залізниця" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.07.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.07.2024 року, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 23.07.2024 року, у відповідності до приписів статті 376 ЦПК України. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції, у порушення норм матеріального права, не застосовано до спірних правовідносин положення ч.2 статті 1166, ч.2 статті 1188, ч.1 статті 1193 ЦК України, оскільки шкода була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим, вона повинна відшкодовуватись на загальних підставах. Апелянт стверджує, що вина працівників регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" у зіткненні поїзда із автомобілем відсутня. Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами повністю підтверджується той факт, що ОСОБА_2 виїхав на переїзд зі своєї волі перед потягом. Згідно постанови про закриття кримінального провадження № 0000186 від 29.09.2023 року, порушення водієм автомобіля ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, є причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками, що виразились у спричиненні смерті потерпілим, та смертю самого водія ОСОБА_2 . За доводами апелянта, вину водія автомобіля ОСОБА_2 , як водія джерела підвищеної небезпеки, доведено повністю. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано жодних доказів моральної шкоди, які б підтверджували обставини, вказані у позовній заяві, та не надано доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і при цьому, судом першої інстанції не враховано, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача АТ "Українська залізниця" - Набока А.І. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що, як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 від 16.04.2024 року, його матір`ю є ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на '' ОСОБА_1 '', що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6,23).

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05.07.2013 року підтверджується реєстрація шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.7).

Згідно копій свідоцтв про народження: серії НОМЕР_4 від 23.07.2014 року, серії НОМЕР_5 від 01.06.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Відповідно до копій свідоцтв про смерть: серії НОМЕР_6 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_7 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_8 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_9 від 14.07.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 померли ІНФОРМАЦІЯ_3 , неподалік смт. Куликівка на залізничному переїзді Чернігівського району Чернігівської області (а.с.15,16,17,18).

Постановою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 29.09.2023 року кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000186 від 13.07.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 статті 286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 статті 284 КПК України, у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю. Як зазначено у вказаній постанові, порушення водієм автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_10 , ОСОБА_2 вимог п. 2.3 б, п. 20.2, п. 20.5 в), п. 20.5 г) Правил дорожнього руху, є причиною виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди та виразились у спричиненні смерті потерпілим ОСОБА_7 , малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть і водія ОСОБА_2 (а.с.19-22).

Згідно із актом службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди в добу 12.07.2023 року на перегоні Муравійка-Бориса Олійника, затвердженого 14.07.2023 року, ''… Дії локомотивної бригади у складі машиніста ОСОБА_6 , помічника машиніста ОСОБА_10 у випадку дорожньо-транспортної пригоди на переїзді 137 км ПК 6 перегону Муравійка - Бориса Олійника при слідуванні поїзда №6312 сполученням Чернігів - Ніжин, електропоїзда ЕР9Т №672 відповідають вимогам нормативних документів, зауважень та порушень не виявлено.'' Як вбачається із даного акта службового розслідування: ''… Причиною зіткнення поїзда №6312 сполученням Чернігів-Ніжин з автомобілем марки "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_11 на регульованому залізничному переїзді без охорони 137 км ПК6 перегону Муравійка - Бориса Олійника 12.07.2023 є порушення пунктів 20.2 і 20.5 "Правил дорожнього руху" та водій проігнорував вимоги дорожніх знаків регулюючих рух через залізничний переїзд та забороняючий сигнал світлофора зі звуковою сигналізацією виїхав на переїзд.'' (а.с.33-34).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.07.2024 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" позову, суд першої інстанції зазначив, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто, завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими, згідно статей 543, 1190 ЦК України. У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд першої інстанції вказав, що спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме, шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці, залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди, жоден із них не має права на відшкодування. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоду, зобов`язані її відшкодувати, незалежно від їх вини. Суд першої інстанції врахував положення ч.2 статті 1188 ЦК України, згідно яких, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати, незалежно від їх вини. Суд першої інстанції дійшов висновку, що діяльність, пов`язана з використанням електропоїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем електропоїзду є АТ "Укрзалізниця", то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими він володіє, шкоду. Суд першої інстанції вказав, що згідно матеріалів справи, не встановлено свідомого бажання водієм ОСОБА_2 настання наслідків у вигляді смерті. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки обставин непереборної сили або умислу ОСОБА_2 судом не встановлено, то відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки матері загиблого, незалежно від наявності його вини. Із врахуванням даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність вини водія електропотягу, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). При цьому, суд першої інстанції відхилив твердження сторони відповідача відносно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, оскільки, як вказав суд смерть сина та онуків безумовно завдала позивачу душевні страждання через втрату близької людини, змінивши її життя, і відновити становище у житті позивача, яке існувало до смерті рідних, неможливо. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, судом було враховано характер та обсяг її душевних страждань, пов`язаних зі смертю сина та онуків, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм та порушило звичний спосіб життя, дані переживання є триваючими, оскільки втрата близьких людей є непоправною подією. Разом з тим, судом першої інстанції було враховано, що смерть родини ОСОБА_2 була спричинена грубою особистою необережністю ОСОБА_2 , внаслідок порушення ним вимог п. 2.3 б), п. 20.2, п. 20.5 в), п. 20.5 г) Правил дорожнього руху. На підставі викладеного, суд першої інстанції вважав за можливе врахувати положення ч.2 статті 1193 ЦК України, відносно того, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини), розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, буде по 100 000 грн. за кожного онука та 20 000 грн. за сина, що на думку суду, буде співмірним із спричиненою ОСОБА_1 моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості, і не матиме наслідком її збагачення за рахунок відповідача. На підставі положень ч.1 статті 141 ЦПК України, п.1 ч.2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судом першої інстанції стягнуто на користь держави із відповідача 3 028 грн. судового збору.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.07.2024 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції, у порушення норм матеріального права, не застосовано до спірних правовідносин положення ч.2 статті 1166, ч.2 статті 1188, ч.1 статті 1193 ЦК України, оскільки шкода була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим, вона повинна відшкодовуватись на загальних підставах. Апелянт стверджує, що вина працівників регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" у зіткненні поїзда із автомобілем відсутня. Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами повністю підтверджується той факт, що ОСОБА_2 виїхав на переїзд зі своєї волі перед потягом. Згідно постанови про закриття кримінального провадження № 0000186 від 29.09.2023 року, порушення водієм автомобіля ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, є причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками, що виразились у спричиненні смерті потерпілим, та смертю самого водія ОСОБА_2 . За доводами апелянта, вину водія автомобіля ОСОБА_2 , як водія джерела підвищеної небезпеки, доведено повністю. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано жодних доказів моральної шкоди, які б підтверджували обставини, вказані у позовній заяві, та не надано доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і при цьому, судом першої інстанції не враховано, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи із положень пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналіз положень статей: 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі, моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Отже, положення статей: 1187, 1188 ЦК України, є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні такого спору надається спеціальним нормам.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-108цс13.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із частиною другою статті 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема, пасажирам, пішоходам.

Норма частини другої статті 1188 ЦК України застосовна за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто, поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних ПДР, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі).

Тобто, встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди. Тоді їх вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (пункти 36-41, 55.1).

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про смерть: серії НОМЕР_6 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_7 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_8 від 14.07.2023 року, серії НОМЕР_9 від 14.07.2023 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 померли ІНФОРМАЦІЯ_3 , неподалік смт. Куликівка на залізничному переїзді Чернігівського району Чернігівської області (а.с.15,16,17,18).

Постановою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 29.09.2023 року кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000186 від 13.07.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 статті 286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 статті 284 КПК України, у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю. Як зазначено у вказаній постанові, порушення водієм автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_10 , ОСОБА_2 вимог п. 2.3 б, п. 20.2, п. 20.5 в), п. 20.5 г) Правил дорожнього руху, є причиною виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди та виразились у спричиненні смерті потерпілим ОСОБА_7 , малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть і водія ОСОБА_2 (а.с.19-22).

Згідно із актом службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди в добу 12.07.2023 року на перегоні Муравійка-Бориса Олійника, затвердженого 14.07.2023 року, ''… Дії локомотивної бригади у складі машиніста ОСОБА_6 , помічника машиніста ОСОБА_10 у випадку дорожньо-транспортної пригоди на переїзді 137 км ПК 6 перегону Муравійка - Бориса Олійника при слідуванні поїзда №6312 сполученням Чернігів - Ніжин, електропоїзда ЕР9Т №672 відповідають вимогам нормативних документів, зауважень та порушень не виявлено.'' Як вбачається із даного акта службового розслідування: ''… Причиною зіткнення поїзда №6312 сполученням Чернігів-Ніжин з автомобілем марки "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_11 на регульованому залізничному переїзді без охорони 137 км ПК6 перегону Муравійка - Бориса Олійника 12.07.2023 є порушення пунктів 20.2 і 20.5 "Правил дорожнього руху" та водій проігнорував вимоги дорожніх знаків регулюючих рух через залізничний переїзд та забороняючий сигнал світлофора зі звуковою сигналізацією виїхав на переїзд.'' (а.с.33-34).

Оцінивши зазначені докази, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку вказаними вище компетентними органами встановлена вина лише водія автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний реєстраційний номер НОМЕР_11 ОСОБА_2 , водночас, у діях машиніста електропоїзда не встановлено будь-яких порушень, як і не встановлено його вини у смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та їх малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за наявності взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, вина водія одного з яких доведена, моральна шкода, завдана смертю винного у пригоді, не відшкодовується особам, визначеним у частині другій статті 1187 ЦК України.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду: від 15.02.2023 року у справі № 606/1630/21, від 04.12.2024 року у справі № 624/458/23.

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, встановлені судом фактичні, документально підтверджені обставини справи, вказані вище приписи Закону, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" позову про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" необхідно задовольнити. При цьому, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.07.2024 року - скасувати. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до приписів ч.6, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі приписів п.2 ч.1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", апеляційний суд вважає за необхідне компенсувати Акціонерному товариству ''Українська залізниця'' 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на відшкодування документально підтверджених (а.с.66) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству "Українська залізниця" 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: