Провадження № 2/204/1060/25
РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Малкамова О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВОЛНОВАСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВО-ЦИВІЛЬНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ВОЛНОВАСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до відповідача з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двух кімнат, загальною площею 52 кв.м., житлова площа 33 кв.м. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 . Згідно рішення Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області №6/59-1481 від 16.10.2015 «Про перейменування вулиць і провулків міста Волноваха» вулицю Тельмана перейменовано на вулицю Олександра Олійника. Право власності на вказану квартиру підставі договору купівлі продажу було зареєстровано за позивачем у реєстрі Бюро технічної інвентаризації м. Волноваха за № 6685 від 06.11.2001. У вказаній квартирі позивач зареєстрована та проживала з моменту придбання до 27.02.2022. Через постійні обстріли з боку армії РФ та загрозу життю та здоров`ю, у 2022 році позивач була вимушена залишити місто Волноваха Донецької області та виїхати до безпечного міста, яке підконтрольне Україні. Беручи до уваги інформацію про окупацію міста Волновахи та ведення активних бойових дій на території міста, з метою майбутнього ініціювання процедури отримання компенсації за квартиру, що залишилася на окупованій території (або компенсації у разі її знищення або пошкодження внаслідок бойових дій спричинених збройною агресією РФ проти України) позивач звернулась до державного реєстратора для реєстрації права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором з метою підтвердження інформації про зареєстроване право власності на квартиру в Бюро технічної інвентаризації м. Волноваха був направлений відповідний запит до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області. Проте, відповідь на запит державного реєстратора не надійшла, що стало підставою для відмови позивачу у здійсненні реєстрації права власності на квартиру. Позивач вказує, що відмова в державній реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчить про те, що державою не визнається факт набуття нею права власності на нерухоме майно, а тому є всі підстави для подання позову про визнання права власності.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу 09 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Е. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2131, позивач купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52 кв.м., житловою площею 33 кв.м. (а.с.7,14-15).

З 13 листопада 2001 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,6).

Відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.4).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Кендзьора В.Я. від 07 серпня 2024 року відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки доступ до реєстраційних книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації», відсутній; підприємство та документація не евакуйовані та знаходяться на тимчасово окупованій території (а.с.12).

З відповіді Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області від 28 серпня 2024 року встановлено, що у розпорядженні Волноваської міської ВЦА відсутня інформація щодо власника квартири АДРЕСА_2 ; відомості про контактні дані, евакуацію документів, наявність доступу до паперових документів тощо ТОВ «Волноваське БТІ» відсутні (а.с.8).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18).

Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц.

Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17).

З огляду на викладене, враховуючи надані суду докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ВОЛНОВАСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВО-ЦИВІЛЬНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ВОЛНОВАСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двух кімнат, загальною площею 52 кв.м., житлова площа 33 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Волноваська міська військово-цивільна адміністрація Волноваського району Донецької області, місцезнаходження: Донецька область, м. Волноваха, вул. Центральна, буд. 88, ідентифікаційний код 44048570.

Повне рішення складено 21 березня 2025 року.

Головуючий