Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1024/24 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/1024/24 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) та ОСОБА_2 . Просила стягнути на свою користь: з МТСБУ матеріальну шкоду в розмірі 160 000 грн; із ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 393 430,83 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 30 січня 2023 року по вул.Шепетівській у м.Звягелі сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Hyundai APX2», н.з. НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в зустрічному напрямку за кермом автомобіля марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , рухалася вона, внаслідок чого автомобіль марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, а їй спричинені легкого ступеня тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я та вона перебувала на стаціонарному лікуванні 21 день. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,130 КУпАП. ОСОБА_2 свою цивільно-правову відповідальність не застрахував, а тому вона 11 вересня 2023 року повідомила МТСБУ про настання страхового випадку. МТСБУ залишило її звернення без задоволення. За наслідком висновку експерта №3022, який 27 червня 2023 року здійснив огляд автомобіля марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 539 296,48 грн. Також загальна сума, яку належить відшкодувати, включає: 7 500 грн плати за проведення експертизи, 3 382,95 грн витрат на лікування, 1 819,80 грн витрат на пальне, 1 261,60 грн витрат на продукти харчування та 170 грн оплати поштового зв`язку, що складає суму 553 430,80 грн. МТСБУ мало виплатити 160 000 грн страхового відшкодування, але цього у позасудовому порядку не зробило. Крім майнової шкоди внаслідок ДТП їй завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях через перебування на стаціонарному лікуванні у період вагітності; вона могла втратити дитину; в день пошкодження автомобіля мала забрати з місця служби свого чоловіка, який проходив службу за місцем призначення; після народження дитини вирішувала питання стосовно оцінки пошкоджень автомобіля та з`ясовувала стосунки з відповідачами упродовж досудового періоду; була позбавлена можливості користуватися автомобілем для сімейних потреб та витрачала час на вирішення питання ремонту автомобіля, оскільки відповідачі від добровільного відшкодування відмовилися тощо. У зв`язку з наведеним розмір моральної шкоди оцінює в сумі 200 000 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року позов задоволений частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 160 000 грн матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 105,34 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто у дольовому порядку з МТСБУ та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 500 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а саме, по 3 750 грн із кожного. Стягнуто у дольовому порядку з МТСБУ та ОСОБА_2 на користь держави 2 601,05 грн судового збору, а саме, по 1 300,53 грн із кожного.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та посилаючись на порушення Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, позивач ОСОБА_1 та відповідачі МТСБУ і ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, фактично збільшивши на її користь із ОСОБА_2 суму стягнення матеріальної шкоди до 393 430,83 грн, а розмір моральної шкоди до 200 000 грн.

Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що хоча суд першої інстанції встановив обставину, що вона потерпіла від дій ОСОБА_2 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`янінні, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив ДТП із її автомобілем, внаслідок чого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні більше двадцяти днів, оскільки перебувала у стані вагітності та мала загрозу не народження дитини, але при цьому дійшов неправильних висновків, не зважаючи на її пояснення. Так, суд неправильно обрахував суму матеріальної шкоди 50 105,34 грн, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , виходячи із такого розрахунку: 340 540,43 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 160 000 грн (страховий ліміт) 130 435,09 грн (утилізаційна вартість автомобіля після ДТП). Суд безпідставно включив утилізаційну вартість, оскільки вона наголошувала на тому, що не має наміру утилізовувати свій автомобіль, а хоче його відремонтувати, але суд таку обставину проігнорував. За умов, якби вона не мала наміру ремонтувати власний автомобіль, суд мав би стягнути з ОСОБА_2 не 50 105,34 грн матеріальної шкоди, а 180 540,43 грн матеріальної шкоди (340 540,43 грн (вартість матеріального збитку, ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 160 000 грн (страхова виплата). На переконання позивача, суд мав прийняти до уваги вартість відновлювального ремонту та стягнути з ОСОБА_2 матеріальний збиток у сумі 379 296,48 грн: із розрахунку: 539 296,48 грн (вартість відновлювального ремонту) 160 000 грн (страхової виплати). Отже, їй, як позивачу і володільцю пошкодженого автомобіля, повинна бути відшкодована сума майнової шкоди із відповідача ОСОБА_2 у розмірі 379 296,48 грн, що дорівнює різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу і сумою страхової виплати, але суд першої інстанції помилково вважав автомобіль марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , фізично знищеним, оскільки не врахував її пояснень про наміри ремонтувати цей транспортний засіб. При визначенні розміру моральної шкоди суд, відповідно до наявних у справі доказів, мав виходити із вимог ст.ст.23,1167 ЦК України та врахувати всі обставини справи, глибину її страждань, вимоги розумності та справедливості і обґрунтовано стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі, зазначеному в позові. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, а тому суд першої інстанції помилково вираховував розмір моральної шкоди у відсотковому співвідношенні до матеріального збитку.

У своїй апеляційній скарзі відповідач МТСБУ просить рішення в частині вирішених до нього вимог скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог до МТСБУ відмовити і здійснити розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції самостійно розподілив загальний розмір позовної вимоги між співвідповідачами, замість того, щоб розглядати її у редакції, яка була сформульована позивачем. Окрім того, суд стягнув відшкодування на користь неуповноваженого суб`єкта. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію, транспортний засіб марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , який, зі слів позивача, був її дідом та помер у 2017 році, але жодного доказу, який би підтверджував факт смерті ОСОБА_3 , наявність родинних зв`язків між ОСОБА_3 та позивачем, прийняття останньою спадщини або будь-якою іншою особою, уповноваження Радулевичем П.І. позивача на отримання відшкодування у матеріалах справи немає. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що транспортний засіб, яким керувала позивач, на час ДТП забезпеченим не був, що визнала сторона позивача у суді першої інстанції. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, тобто відповідача ОСОБА_2 , на час ДТП застрахованою не була. У випадках, коли трапилася ДТП за участі кількох транспортних засобів, усі з яких є незастрахованими (незабезпеченими), страховий випадок не виникає, а шкода МТСБУ для потерпілих осіб не відшкодовується. Крім того, здійснення судом першої інстанції розподілу судових витрат у дольового порядку суперечить ЦПК України, який передбачає пропорційний розподіл судових витрат. Порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до порушення прав МТСБУ, оскільки без законних підстав здійснено надмірне стягнення коштів з МТСБУ та відновлені права неналежного суб`єкта, які не порушені.

Відповідач ОСОБА_2 у його апеляційній скарзі, яка подана адвокатом Мазуриком П.А., просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позову або зупинити провадження у справі для з`ясування кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , до яких перейшло право вимоги про відшкодування шкоди, оскільки згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 та саме він має право на звернення з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Проте, зі слів позивача, власник авто є її дідом, який на момент подачі позову до суду, помер, хоча жодного підтверджуючого документа з цього приводу позивач не надала. Також поза увагою суду залишилася обставина, що позивач повинна була заявити дві позовні вимоги: одна щодо відшкодування матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а друга щодо інших матеріальних збитків, але нею цього зроблено не було і натомість при поданні позову позивач надала розрахунок суми щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди в сумі 394 430,80 грн, до складу якої включено, в тому числі, витрати на лікування, пальне, продукти харчування та поштовий зв`язок, які не можуть відшкодовуватися потерпілій стороні на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, під час стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції не обґрунтував наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, оскільки госпіталізація позивача відбулася через декілька днів після ДТП і причинно-наслідкового зв`язку між вказаними подіями не встановлено. Виписка із медичної картки стаціонарного хворого та інші письмові докази, що містяться у матеріалах справи, не є належними доказами підтвердження цієї обставини. Докази того, що ліки, які придбані позивачем, були призначені лікарем і використані саме на усунення негативних наслідків здоров`я, спричинених ДТП, у матеріалах справи відсутні. Немає обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди. Стягуючи з ОСОБА_2 моральну шкоду на користь позивача в сумі 50 000 грн, з врахуванням 5% страхової виплати, яка підлягає стягненню з МТСБУ, суд не врахував того, що така страхова виплата у цій справі відсутня та МТСБУ жодних відшкодувань не проводило. Позивач такої вимоги до МТСБУ просто не заявляла. Незрозумілим є математичний обрахунок 5% від страхової виплати. За таких обставин, страхова виплата мала б становити 1 000 000 грн, а не 160 000 грн. Якщо прийняти до уваги лікування в сумі 3 382,95 грн, то 5% від цієї суми становитиме 169,14 грн.

Від відповідача МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , аргументи якої відповідач вважає незаслуговуючими на увагу. По-перше, експертом зроблений висновок, що проводити відновлювальний ремонт економічно недоцільно, оскільки вартість такого перевищує вартість автомобіля до ДТП. Також експертом визначено залишкову вартість автомобіля у розмірі 130 435,09 грн. За положеннями п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо б позов подав би власник пошкодженого автомобіля і автомобіль був би застрахованим на момент ДТП, то розмір відшкодування становив би 210 105,34 грн (340 540,43 грн 130 435,09 грн), із яких 160 000 грн мало б відшкодувати МТСБУ, а 50 105,34 грн заподіювач шкоди. У цьому випадку, в МТСБУ жодних зобов`язань із відшкодування шкоди не виникає, тому належний суб`єкт може стягнути із заподіювача шкоди ( ОСОБА_2 ) 210 105,34 грн. Отже, позиція позивача, що вона не має наміру утилізувати пошкоджений транспортний засіб та просить стягнути вартість відновлювального ремонту, без врахування зносу, суперечить вимогам закону. По-друге, підстав для стягнення з МТСБУ моральної шкоди у цій справі також немає. Жодного доказу, який би підтверджував факт та розмір моральної шкоди, матеріали справи не містять. При цьому, факт заподіяння тілесних ушкоджень не є беззаперечною та безумовною підставою виникнення моральної шкоди та її виплати МТСБУ, оскільки вона може бути здійснена лише за наявності підстав, чітко визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ОСОБА_2 не належить до категорії осіб, визначених пунктом 13.1 ст.13 Закону, що унеможливлює застосування п.п. «г» п.41.1 ст.41 Закону; ОСОБА_2 не виконав обов`язку щодо страхування своєї цивільно-правової відповідальності як особа, яка правомірно володіє транспортним засобом та керує ним, що унеможливлює застосування п.п. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону; на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено. Обов`язку виплати моральної шкоди відповідно до приписів Закону в МТСБУ не виникає. Відсутні підстави, передбачені ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що свідчить про неможливість відшкодування з МТСБУ на користь позивача моральної шкоди.

Інших відзивів на апеляційні скарги від інших учасників не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, а апеляційні скарги відповідачів не визнали та просять у їх задоволенні відмовити, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 393 430,83 грн та у відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн, а рішення щодо відповідача МТСБУ- залишити без змін.

Представник МТСБУ Висоцька Х.О. апеляційну скаргу відповідача МТСБУ підтримала та просить її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 визнала, а у задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 просить відмовити. Також просить рішення суду першої інстанції у частині позову до МТСБУ скасувати та постановити нове, яким у стягненні майнової шкоди з МТСБУ в сумі 160 000 грн відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мазурик П.А. свою апеляційну скаргу підтримав, визнав апеляційну скаргу відповідача МТСБУ, а у задоволенні апеляційної скарги позивача просить відмовити. Також просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволеною бути не може, а апеляційні скарги відповідачів МТСБУ та ОСОБА_2 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи в межах заявлених нею вимог (зміст частини першої ст.13 ЦПК України).

Так, позивачем ОСОБА_1 до відповідача МТСБУ заявлені вимоги про стягнення майнової шкоди в розмірі страхового ліміту (страхового відшкодування) у сумі 160 000 грн. Інших вимог до відповідача МТСБУ позивачем заявлено не було.

Суд першої інстанції задовольнив цю вимогу в повному обсязі та стягнув з відповідача МТСБУ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в межах страхового ліміту в розмірі 160 000 грн, виходячи із того, що транспортний засіб марки «Hyundai І30», н.з. НОМЕР_2 , відповідно до висновку експерта від 07 липня 2023 року №3022 вважається фізично знищеним та водій ОСОБА_2 не мав полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, а потерпілій ОСОБА_1 була завдана майнова шкода у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, яким вона керувала.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних мотивів.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною першою ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За частинами першою та другою ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим, за положеннями п.1 частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01 січня 2025 року, регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і був спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У пункті 22.1 ст.22 Закону вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 30 Закону також визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, згідно з підпунктом "а" п.41.1 ст.24 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, окрім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої ст.12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша ст.80 ЦПК України). У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що відповідно до постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння 30 січня 2023 року по вул. Шепетівській у м.Звягелі Житомирської області автомобілем марки «Hyundai HPX2», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив лобове зіткнення із автомобілем марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_5 , чим скоїв ДТП.

За змістом частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2023 року в справі №285/1082/23 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 (а.с.10 т.1). Постанова набрала законної сили 06 березня 2023 року.

Отже, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду в справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно до висновку експерта №3022 автотоварознавчої експертизи, складеного 07 липня 2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , із технічної точки зору, станом на 31 січня 2023 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 31 січня 2023 року, становить 340 540,43 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, яка мала місце 31 січня 2023 року, становить 539 296,48 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент до ДТП, яка мала місце 31 січня 2023 року, становила 340 540,43 грн. Утилізаційна (залишкова) вартість у пошкодженому стані автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату після ДТП, яка мала місце 31 січня 2023 року, становила 130 435,09 грн (а.с.14-51 т.1).

Дата дорожнього-транспортної пригоди, яка зазначена у постанові суду від 21 лютого 2023 року та у висновку експерта №3022, не співпадає.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію, транспортний засіб марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 (а.с.8 т.1). Позивач у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 доводиться їй дідом, який помер у 2017 році.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на час вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто його цивільно-правова відповідальність на час ДТП застрахованою не була.

ОСОБА_1 11 вересня 2023 року направила МТСБУ заяву про здійснення страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка сталася 30 січня 2023 року, в сумі 340 540,43 грн, відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.11-13 т.1).

Листом від 22 вересня 2023 року МТСБУ роз`яснило ОСОБА_1 , які документи має отримати МТСБУ для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди (а.с.109 т.1).

Розглядаючи вимоги до МТСБУ, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, чи відповідав на час ДТП автомобіль марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивач ОСОБА_1 , пункту 1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», який діяв на час виникнення спірних правовідносин та був чинним до 01 січня 2025 року.

Натомість, у матеріалах справи відсутні жодні докази того, що автомобіль марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , можна було б вважати забезпеченим транспортним засобом у розумінні п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» на час ДТП, оскільки відсутні докази чинного на час ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (страхового полісу) чи страхового сертифікату «Зелена картка», що підтверджено витягами з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.104-106 т.1).

Отже, на час ДТП автомобіль, яким керувала позивач ОСОБА_1 , не був забезпеченим та цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, яким керував відповідач ОСОБА_2 , також застрахованою не була. Такі обставини підтверджуються матеріалами справи, які не містять належних, допустимих та достатніх доказів на їх спростування.

За таких обставин, у випадку, коли сталася ДТП за участі двох транспортних засобів, обидва із яких є незастрахованими (незабезпеченими), страховий випадок не виник, на що суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно всупереч вимог п.п. «а» п.41.1 ст.41 та п.1.7 ст.1 Закону поклав відповідальність в сумі 160 000 грн щодо відшкодування майнової шкоди на МТСБУ, хоча за таких обставин за спеціальним Законом шкода МТСБУ не відшкодовується. Отже, у стягненні з відповідача МТСБУ на користь позивача ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі страхового відшкодування у сумі 160 000 грн (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) належить відмовити.

Стосовно вимог про стягнення з винної у ДТП особи, відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 майнової шкоди у сумі 394 430,83 грн, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Задовольняючи ці вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 на правомірній підставі володіла транспортним засобом марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , а тому стягнув майнову шкоду із розрахунку: 340 540,43 грн (ринкова вартість транспортного засобу до ДТП) 160 000 грн (страховий ліміт, який підлягає стягненню з МТСБУ) 130 435,09 грн (утилізаційна (залишкова) вартість транспортного засобу після ДТП) в сумі 50 105,34 грн, врахувавши, що право на відшкодування є абсолютним. Суд першої інстанції відмовив у стягненні з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 майнової шкоди, пов`язаної із витратами на лікування, придбання паливно-мастильних матеріалів та харчування, оскільки вважав, що останні знаходяться у межах страхових лімітів, які підлягають пред`явленню до МТСБУ, а витрати на поштовий зв`язок із МТСБУ не підлягають задоволенню, враховуючи, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не є збитками у розмінні ст.22 ЦК України (відсутній прямий причинний зв`язок між такими витратами позивача та неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 ).

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з таких міркувань.

Ключовим у вирішенні заявлених ОСОБА_1 вимог до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала ОСОБА_1 під час ДТП, є з`ясування питання, чи на правомірній підставі ОСОБА_1 на час ДТП володіла транспортним засобом марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 .

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить, зокрема, право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

За таких обставин, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України.

Факт правомірності володіння особою майном (транспорним засобом) є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17.

Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року №6-183цс14.

В ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема , особисті немайнові права (п.1 частина перша ст.1219 ЦК України).

Як вже зазначалося вище, у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що автомобіль марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого вона перебувала, належав її діду ОСОБА_3 , який помер у 2017 році.

Із моменту смерті власника транспортного засобу ОСОБА_3 право на передачу власником транспортного засобу у володіння та користування ОСОБА_1 припинилося, оскільки воно нерозривно було пов`язане з особою ОСОБА_3 та залежало від його волевиявлення. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що вона після смерті ОСОБА_3 прийняла у спадщину автомобіль марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , а також того, що особа, якій на час ДТП належав автомобіль на праві власності, передала цей транспортний засіб у володіння позивача та ОСОБА_1 на час ДТП володіла автомобілем марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , на правомірній (законній) підставі.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №509/1679/18 наголосив, що право на звернення за судовим захистом тісно пов`язане із суб`єктивним матеріальним правом, яке підлягає захисту. З порушенням матеріального суб`єктивного права заінтересованої особи виникає право на позов.

Засобом реалізації цього права є звернення заінтересованої особи з позовом до суду, який у певному порядку розглядає вимогу позивача і дає відповідь у вигляді судового рішення.

Право на позов - це єдине матеріальне і цивільно-процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В цивільному процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відірваного від права на позов у матеріальному розумінні.

І навпаки, матеріальне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку. Єдність матеріально-правового змісту права на позов і його процесуальної форми визначається тим, що право на позов - це право на відновлення порушеного права в певній, встановленій законом, процесуальній формі, у певному процесуальному порядку, який забезпечує об`єктивність і реальність захисту».

Отже, матеріалами справи не доведено, що з моменту смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 є законним володільцем (користувачем) автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , та на час ДТП правомірно експлуатувала вказаний транспортний засіб на законних підставах. Оскільки факт правомірності керування (володіння) ОСОБА_1 автомобілем марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП не доведений, то відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 є належним позивачем щодо відшкодування завданої в ДТП майнової шкоди через пошкодження автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , з вини відповідача ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 не доведено право на звернення до суду із вимогами про відшкодування майнової шкоди, заподіяної автомобілю марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , яким вона керувала під час ДТП.

Суд першої інстанції на вказану обставини уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в сумі 50 105,34 грн, заподіяної пошкодженням автомобіля марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки ОСОБА_1 не мала права на подання вимоги про відшкодування майнової шкоди, заподіяної автомобілю марки «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , яким вона керувала (володіла) під час ДТП без законних на те підстав (неправомірно), як до відповідача ОСОБА_2 , так і до відповідача МТСБУ.

У відповідності до частини першої ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивач ОСОБА_5 дійсно із 02 по 24 лютого 2023 року проходила стаціонарне лікування у пологовому відділенні КНП «Новоград-Волинське міськрай ТМО» через ускладнення вагітності (а.с.53). Також позивач надала докази (квитанції) понесення витрат на придбання ліків, палива та продуктів харчування (а.с.54-57 т.1).

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази існування причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка відбулася 30 січня 2023 року, та проходженням позивачем стаціонарного лікування з приводу ускладнення вагітності з 02 по 24 лютого 2023 року, а доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Витрати на проведення експертизи належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи, а тому не підлягають включенню до розміру майнової шкоди у цій справі.

Суд апеляційної інстанції відмовив позивачу та її представнику в задоволенні клопотання про прийняття на стадії апеляційного перегляду доказів, які не були подані до суду першої інстанції, та їх приєднанні до матеріалів справи, що відповідає приписам частини третьої ст.367 ЦПК України, оскільки виняткових випадків неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторони позивача, суду не надано. Так, за положеннями частини другої ст.83 ЦПК України позивач повинна була подати докази разом із поданням позовної заяви. Також матеріали справи не містять інформації стосовно того, що сторона позивача письмово повідомляла суд першої інстанції про неможливість подати у встановлений законом строк з об`єктивних причин будь-які докази. Крім того, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення та за доказами, які існували на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі. Також за положеннями частини першої ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники провинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивачем до відповідача ОСОБА_2 також заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн.

Задовольняючи цю вимогу частково в сумі 50 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що після ДТП позивач тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні та змушена була займатися питаннями збереження своєї дитини. Крім того, позивач була позбавлена можливості користуватися автомобілем для сімейних потреб.

Відповідно до змісту частин першої та другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо не самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою ст.1167 ЦК України, зокрема, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина друга ст.1168 ЦК Украни).

Приймаючи до уваги, що не доведено причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та необхідністю проходження позивачем лікування у зв`язку з вагітністю саме внаслідок ДТП, яка сталася 30 січня 2023 року, керування позивачем на час ДТП незабезпеченим транспортним засобом та без достатньої правової підстави, моральна шкода, яка мотивована перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок ДТП, перешкодами забрати чоловіка у день ДТП з місця служби, необхідністю вирішення питання ремонту пошкодженого автомобіля, позбавленням можливості використовувати автомобіль для сімейних потреб не підтверджує спричинення позивачу моральної шкоди у сумі, яка нею заявлена або присуджена судом першої інстанції чи у будь-якій іншій сумі.

Підсумовуючи викладене вище, відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позивачу в задоволенні позову до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовляється у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю таких вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює судові витрати (зміст частини тринадцятої ст.141 ЦПК України).

У силу приписів ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягає стягненню 2 400 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2 400 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 березня 2025 року.

Головуюча Судді: