КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/3207/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3516/2025Головуючий у суді першої інстанції - Чирка С.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.09.2011 у розмірі 22 283,15 грн. станом на 04.04.2021 та судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 26.09.2011. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення. Приєднання до угоди відповідача та дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитним коштів.

Отже, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. При цьому, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, відтак зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 22 283,15 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.07.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 541,94 грн. та судовий збір у розмірі 658,30 грн. (а.с. 69-70).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що про рішення суду не було відомо, оскільки заборгованість була в 2011 році та з 2014 року банк не повідомляв про наявність заборгованості, тому вважав, що між сторонами було досягнуто мирного врегулювання спору.

28.08.2024 отримав листа від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» листа про заміну стягувача у виконавчому провадженні з якого дізнався, що у 2021 році винесено рішення про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк». Посилається на те, що суд першої інстанції направляв судові виклики та повідомлення, а також рішення суду за іншою адресою, аніж він був зареєстрований, що позбавило його права на подання заяви про застосування строку позовної давності.

Таким чином, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копія ухвал суду та копія апеляційної скарги з додатками була отримана позивачем 26.12.2024.

09.01.2025 до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення по справі, у яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.09.2011 відповідач підписав заяву, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с.18). Також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана угода складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» (а.с.18 зворот).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 04.04.2021 становить 23542,62 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6541,94 гривень, 15090,08 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 1910,60 гривень - нарахована пеня (а.с.11 зворот).

При цьому, скориставшись правом на власний розсуд вимагати від боржника сплати лише певної суми, позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 22 283,15 грн.

Доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у розмірі 22 283,15 грн., матеріали справи не містять.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що він не отримував від позивача повідомлення про необхідність погашення заборгованості з 2014 року, тому вважав, що між сторонами було досягнуто мирного врегулювання спору, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається з виписки по рахунку, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, відтак усвідомлював необхідність погашення заборгованості.

При цьому, матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження доводів апелянта в частині мирного врегулювання спору між боржником та банком щодо погашення заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, з огляду на наступне.

Так, перш за все, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

У свою чергу, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 року по справі № 200/11343/14-ц, той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з урахуванням заяви відповідача, поданої до суду апеляційної інстанції, про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У п. 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Кавалінес проти Іспанії» від 28.10.1998 року зазначено про те, що процесуальні строки (позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire Perez de Rada Cavanilles c. Espagne №116/1997/900/1112).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необгрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц.

Згідно пункту 1.1.1.52 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у випадку перевищення суми операції з платіжною карткою над сумою залишку коштів на рахунку у розмірі кредитного ліміту. Використання клієнтом грошових коштів понад залишку на рахунку чи встановленого банком кредитного ліміту є несанкціонованим овердрафтом.

Як вбачається зі змісту п. 2.1.1.4.6 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, у випадку порушення клієнтом зобов`язань щодо погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення такого порушення - банк управі змінити умови кредит, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов`язань клієнтом щодо погашенню заборгованості і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань по кредиту у повному обсязі. При цьому, у відповідності до ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, у зобов`язаннях, строки виконання яких настав, вважається, що строк виконання настав в 91-й день з моменту настання порушення зобов`язань щодо погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов`язаний повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк користування кредитом, в повному обсязі виконати інші зобов`язання по договору.

Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки за договором № б/н станом на 06.04.2021, 20.08.2014 ОСОБА_1 в рахунок кредитних коштів було надано овердрафт, який останній мав повернути упродовж 90 днів, з дня їх використання.

Таким чином, на 91 день з дня виникнення овердрафту за договором в АТ КБ «Приватбанк» виникло право вимагати від ОСОБА_1 повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань по кредиту у повному обсязі.

З урахуванням вищевказаного, зважаючи на положення Умов та правил надання банківських послуг, можна зробити висновок, що строк повернення ОСОБА_1 заборгованості за договором настав 19.11.2014, тобто на 91 день з дня виникнення овердрафту, відтак у АТ КБ «Приватбанк» виникло право вимагати від ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором, які останній не виконав.

Отже, перебіг позовної давності розпочався 19.11.2014.

Наведене свідчить про те, що починаючи з 19.11.2014 банк міг реалізувати своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором та ініціювати стягнення заборгованості з відповідача у судовому порядку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, даний позов було подано до суду за допомогою поштового зв`язку лише 10.04.2021.

Таким чином, встановивши, що перебіг позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом почався з 19.11.2014 - на 91-й день з моменту настання порушення зобов`язань щодо погашення заборгованості по кредиту та закінчився 19.11.2017, в той час як позов було подано позивачем до суду 10.04.2021, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова