ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3807/24

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/328/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В..

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Соловей В.В.), ухвалене у м. Козелець ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 501 від 13 серпня 2018 року у розмірі 97277.29 грн , із яких: 40195.31 грн - заборгованість за кредитом; 57081.98 грн заборгованість за відсотками та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422.40 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № 501 від 13 серпня 2018 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідачки на користь позивача грошові кошти в розмірі 97277, 29 грн заборгованості станом на 01 липня 2024 року за кредитним договором № 501 від 13 серпня 2018 року, а також грошові кошти в розмірі 2422,40 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що із наданого АТ «Перший Український Міжнародний банк» розрахунку заборгованості, що в належний спосіб відповідачем ОСОБА_1 не спростований, вбачається, невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Наданими доказами підтверджено, що вказаний кредитний договір укладений 13 серпня 2018 року, а відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою і здійснювала платежі до 24 грудня 2020 року. Позивач АТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся з цим позовом 27 серпня 2024 року, отже строк позовної давності не пропустив, оскільки у період із 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року строк позовної давності законодавцем продовжено на час дії карантину, а з 17 березня 2022 року цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який триває донині.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того що, судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідача щодо застосування норм закону, а саме: п.6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». За позицією ОСОБА_1 зазначена вище норма закону розповсюджує свою дію і на договір укладений відповідачкою з позивачем. Згідно розрахунку заборгованості сум простроченої заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом, станом на 30.03.2020 року була відсутня прострочена заборгованість. Тобто є очевидним що вся заборгованість відповідача по відсотках за договором утворилась в період, який охоплюється дією п.6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». В свою чергу позивачем при розрахунку заборгованості по відсотках була застосована ставка 62% річних ( розділ 6 Додаткова інформація Паспорту споживчого кредиту « процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту»), що в цілому призвело до перевищення суми заборгованості самого тіла кредиту. Крім того, згідно довідки збільшення кредитного ліміту наданої банком ,11.12.2019 року відповідачці було збільшено кредитний ліміт до 43800 грн. За таких обставин та враховуючи приписи ст.21 Закону України « Про споживче кредитування» нарахування заборгованості по відсотках для відповідача у будь-якому випадку не може перевищувати 21900 грн навіть за періоди які не охоплюються дією зазначеного вище закону. Не виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором сталась внаслідок втрати роботи відповідачкою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками по кредиту, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

По справі встановлено, що 13 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» і ОСОБА_1 укладений договір № 501 комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відкрито картковий рахунок та надано відповідачеві ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000 гривень (пізніше ліміт збільшений до 43800 гривень). Також визначена реальна річна процентна ставка 57.81%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживачів за весь період користування кредитом 37483,64%. (а.с. 12)

Згідно виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 13.08.2018 року по 01.07.2024 року, долученої позивачем, встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості за договором. Останній платіж здійснила 30.11.2022 року у сумі 1133.21 грн.

Отже, позивач АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач, в свою чергу, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого, станом на 01.07.2024 року, у неї утворилась заборгованість у розмірі 97277.29 грн, з яких: 40195.31 грн - заборгованість за кредитом, 57081.98 грн - заборгованість по процентам, 0,00 грн - заборгованість за комісією.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач направив на адресу позичальника письмову вимогу (повідомлення) від 02 липня 2024 року №КНО-44.2.2/382, про негайне погашення заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 97277.29 грн. у строк - 30 днів з моменту одержання, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою, та реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.( а.с. 41)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачкою зобов`язань та неспростування нею суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі.

Рішення суду в частині визначеної судом першої інстанції сими заборгованості по тілу кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилалась на п.6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та зазначала про безпідставність нарахування відсотків за кредитним договором у тому розмірі в якому банк нарахував.

Так, відповідно до приписів Дія цього Закону України «Про споживче кредитування» поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, пункту 7-1 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені пунктами 1 і 5 частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також пунктів 8-16 цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним пунктом 8 цього розділу.

Пунктом 6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.1056-1 ЦК України , якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Проаналізувавши обставини справи, позицію сторін, умови кредитного договору та норми права, що регулюють спірні правовідносини колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п. 6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки заборона у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит збільшення процентної ставки за користування кредитом не дозволяється за нормами вище зазначеного закону, крім випадків, коли встановлення змінюваної процентної ставки передбачено кредитним договором чи договором про споживчий кредит. Нові правила щодо можливості збільшення відсоткової ставки не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку відкритому банком для обслуговування кредитного договору № 501 від 13 серпня 2018 року та розрахунку заборгованості, а також довідки про збільшення кредитного ліміту банком при нарахуванні відсотків застосовувалась відсоткова ставка в розмірі 47.88 % річних, хоча умовами підписаної ОСОБА_1 заяви №501на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 13.08.2018 року передбачено відсоткову ставку 57.81% річних.

Нарахування відсотків у меншому розмірі ніж це передбачено умовами укладеного між сторонами договору не погіршує становища споживача послуг та є правом кредитодавця.

Нарахування відсотків банком в іншому розмірі ніж 47% річних чи підвищення відсоткової ставки банком, належними допустимими доказами відповідачем не спростовано.

18 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого, сторони погодили суму кредиту 30000 грн., строк кредиту 12 місяців, з продовженням на той самий строк за відсутності заперечень сторін, річну процентну ставку у розмірі 57.81 %, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, 62,0% річних.( а.с.13)

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору і банк не проводив нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою у розірі 62,00% річних як це передбачено паспортом споживчого кредиту.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 20.03.2025 року.

Головуючий: Судді: