Справа № 361/5122/20
Провадження № 2/361/96/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Коваль О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Броварська міська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просив суд визнати заповіт ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 11 лютого 2013 року за реєстром № 185 недійсним, стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Свій позов обгрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на день смерті проживав в м. Бровари Київської області.

Позивач звернувся до звернувся до нотаріуса Броварської міської нотаріальної контори у встановлений законом строк для прийняття спадщини як спадкоємець першої черги, надіславши належним чином нотаріально засвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Нотаріус повідомила, що заява була прийнята, зареєстрована та долучена до спадкової справи за № 104/2020, а також, що померлий склав заповіт на сина від другого шлюбу - ОСОБА_8 .

Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 11 лютого 2013 року за реєстром №185, зареєстрований в Спадковому реєстрі, є чинним та є єдиним заповітом, складеним померлим ОСОБА_7 за життя, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 60652906, наданого на його звернення 23 червня 2020 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

Дізнавшись від нотаріуса про наявність заповіту, посвідченого 11 лютого 2013 року, в позивача виникли сумніви щодо його дійсності.

Позивач зазначив, що за життя батька в них були доброзичливі відносини, позивач постійно з ним спілкувався та допомагав, але ні від нього, ні від когось іншого він не чув, щоб батько цікавився чи виявляв бажання скласти заповіт.

До того ж, у лютому 2012 року у батька стався інсульт, він деякий час перебував у комі. Позивач з братом, ОСОБА_6 , кожного дня їздили до реанімації в Броварську центральну районну лікарню (зараз - Комунальне некомерційне підприємство ?Броварська багатопрофільна клінічна лікарня? Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області), щоб провідати батька та дізнатися про його стан здоров`я. Не зважаючи на те, що дружина батька заборонила пускати них до нього, вони все одно приїжджали, привозили необхідні ліки та інші речі, допомагали проводити йому гігієнічні процедури.

На початку 2013 року у батька стався рецидив і його відвезли до Державної установи ?Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова Національної академії медичних наук України? в м. Києві. Він був паралізований і йому була необхідна допомога геронтологічного медичного напрямку. Для покращення стану здоров`я батька позивач з братом, ОСОБА_9 , постійно йому допомагали, організовували проведення необхідної реабілітації. Пізніше батько повідомив, що його дружина забрала в нього всі документи, в тому числі і паспорт, тому попросив позивача допомогти відновити паспорт, але згодом він знайшов паспорт у жінки в речах. Саме в цей час і був нібито написаний заповіт.

Позивач посилається на те, що на стан здоров`я батька на його думку вплинули приймання призначених лікарських препаратів, тому він не міг на момент посвідчення заповіту цілком усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Дізнавшись про існування заповіту, позивач разом зі своїм братом ОСОБА_6 23 червня 2020 року о 09.00 годині приїхали на прийом до державного нотаріуса Броварської міської нотаріальної контори Київської області Журавської В. В. для ознайомлення із заповітом їх батька.

В процесі ознайомлення із заповітом, позивач виявив, що підпис, а також рукописний текст на заповіті не належить його батькові і зроблений невідомою особою.

В той же день він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою. На даний час Броварським ВП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 00000059 за фактом підроблення заповіту ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінальним кодексом України.

Таким чином, відповідно до вищевикладеного, вважає, що заповіт ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 11 лютого 2013 року за реєстром № 185, має бути визнаний судом недійсним, оскільки був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме не був ним особисто підписаний, а також вчинений в той момент, коли померлий перебував на лікуванні, його стан здоров`я та прийом лікарських препаратів могли вплинути на те, що він не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже, даний заповіт не відповідає волі померлого.

17 серпня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньової Т.В. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 вересня 2020 року.

17 вересня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені ним або очікує понести витрати.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_7 . За життя його батько відповідно до вимог цивільного законодавства України склав заповіт яким, зробив розпорядження стосовно належного йому майна.

ОСОБА_1 після смерті батька разом із ОСОБА_6 вирішили замість участі у похоронних заходах за померлим батьком, зайнятись батьковим майном та звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом їм було повідомлено що померлий склав заповіт, та завбачливо не включив їх до нього.

Дізнавшись про те, що померлий склав заповіт на іншого сина, на відповідача ОСОБА_3 , позивач не захотів погоджуватись із батьківською волею і вирішив оскаржувати заповіт та звернувся до суду з позовом про визнання даного заповіту недійсним.

Всі позовні вимоги ґрунтуються на неправдивих, нічим не підтвердженим твердженнях, спотворених обставинах, та припущеннях на доведення яких позивачем не надано жодного доказу, та не наведеного жодного обґрунтованого доводу.

Твердження позивача про доброзичливі стосунки постійне спілкування та надання допомоги є ніщо інше як цинічна брехня, покликана спотворити дійсність, оскільки за життя його покійного батька після перенесення ішемічного інсульту ні ОСОБА_1 , ні третя особа ОСОБА_6 жодним чином не виконували свої зобов`язання (як повнолітніх дітей по утриманню непрацездатного батька). Ні позивач, ні третя особа ОСОБА_6 не проявляли ні поваги, ні турботи, ні жодного адекватного піклування щодо його батька.

У найскладніший час для батька основною опорою для нього стали його матір, яка цілодобово разом з його сестрою доглядала його батька, забезпечувала всі його потреби, відповідачу довелося працювати на двох роботах та продавати майно, щоб забезпечувати необхідне лікування, відновлення та реабілітацію його батька, в той час ні позивач ні третя особа ОСОБА_6 , враховуючи їхні твердження про якусь міфічну постійну підтримку батька, не брали жодної фінансової, матеріальної та особистої участі: у лікуванні його батька, у відновленні, реабілітації та догляді.

Батьківський стан після перенесеної хвороби, потребував по життєвої підтримки, постійного приймання ліків, дотримання особливого режиму харчування, та регулярного перебування у спеціалізованих лікувальних закладах та санаторіях-профілакторіях, без яких неможливо було підтримувати нормальне життєве функціонування, все це було забезпечено виключно їхніми власними силами, результатом чого стало те, що батько відновився, наскільки це було можливо після перенесеного інсульту, коми та повної паралізації, та зміг повернутися до життя, та прожити ще вісім років, за які пережив радісних подій, таких як весілля сина та доньки, народження онуків, родин, хрестин, ювілеїв, в тому числі і власні ювілеї.

Після смерті його батька ІНФОРМАЦІЯ_2 ні позивач, ні третя особа ОСОБА_6 не виявили жодного бажання, та не прийняли жодної участі у організації, проведенні похоронних заходів згідно християнських традицій, та оплаті похоронних витрат, ба більше ні позивач, ні третя особа ОСОБА_6 навіть не прийшли ні на поминальний обід після похорону, ні на поминальні обіди дев`ятого та сорокового дня.

Враховуючи зазначене ні позивач ні третя особа ОСОБА_6 не мають жодного морального права висловлювати взагалі хоч якісь претензії стосовно права батька на розпорядження своїм майном.

Твердження позивача стосовно того що він не чув щоб батько не виявляв бажання скласти заповіт, і це є підставою вважати заповіт не дійсним є абсолютно абсурдним.

Його батько як власник, як заповідач скористався своїм правом передбаченим ст. 319 та ст.1235 ЦКУ, та розпорядився своїм майном на власний розсуд таким чином, щоб його майно залишилося в сім`ї, та не потрапило до осіб яких він вважав не гідними бути його спадкоємцями, враховуючи цілковите ігнорування по відношенню до нього, всупереч всьому, що він зробив для них за життя.

Твердження про те, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме не був особисто підписаний заповідачем є абсурдною, жодним чином не підтвердженою фантазією позивача.

Немає жодної підстави для того, щоб вважати що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Виходячи з наведеного заповіт, його батька, цілком і повністю відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки був складений особисто його батьком при здоровому розумі та світлій пам`яті, без будь якого примусу, фізичного чи психічного, з повним усвідомленням своїх дій, у письмовій формі, із зазначенням та часу його складення, особисто батьком прочитаний та власноручно підписаний, нотаріусом посвідчений.

Також вражає за необхідне звернути увагу суду на той факт, що заповіт був складений у лютому місяці 2013 року, а його батько помер у лютому 2020 року, через сім років після складення заповіту, протягом даного часу його батько, за зусиллями відповідача, багаторазово відпочивав, відновлювався у санаторних закладах по всій Україні, вів, максимально можливий, активний образ життя, тобто мав безліч можливостей для скасування заповіту чи внесення змін до нього, але не користувався ними, що беззаперечно підтверджує його волевиявлення в цьому питанні, та скасовує будь які спекуляції з цього приводу.

Виходячи з викладеного позивачем жодним чином не доведено обставини на які він посилається, все зазначене в позові є лише думками та припущеннями позивача.

16 листопада 2020 року відповідач подав до суду пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем.

Посилався на те, що твердження позивача про доброзичливі стосунки постійне спілкування та надання ним допомоги її покійному батьку є такими, що абсолютно не відповідають дійсності, оскільки окрім того, що ні ОСОБА_1 , ні третя особа ОСОБА_6 жодним чином не виконували свої зобов`язання (як повнолітніх дітей по утриманню непрацездатного батька), не проявляли ні поваги, ні турботи, ні жодного адекватного піклування щодо його батька, натомість вони всіма зусиллями погіршували батьківський стан, своєю поведінкою, а саме погрозами, докорами та збиткуванням над його станом.

Не дивлячись на те, що хоча батько і проживав окремо від них, він завжди виконував свої батьківські обов`язки по утриманню дітей, фінансово і матеріально, по здобуттю вищої освіти працевлаштував третю особу ОСОБА_6 на підприємство на якому працював сам, допоміг влаштувати весілля та придбав першим їм по автомобілю ОСОБА_10 .

Позивач та третя особа ОСОБА_6 замість піклування з`являлися час від часу просто щоб переконатись чи батько ще живий, нетерпляче чекаючи моменту відкриття спадщини, оскільки після смерті батька ні позивач, ні третя особа ОСОБА_6 , не виявили жодного бажання, та не прийняли жодної участі у організації, проведенні похоронних заходів згідно християнських традицій, та оплаті похоронних витрат, ба більше ні позивач, ні третя особа ОСОБА_6 навіть не прийшли ні на поминальний обід після похорону, ні на поминальні обіди дев`ятого та сорокового дня, натомість вони одразу вирушили до нотаріуса і хотіли приймати спадщину.

Стосовно тверджень позивача та третьої особи ОСОБА_6 про батьківський стан, що нібито він міг не усвідомлювати значення своїх дій, це лише видумки і припущення так як вони не могли знати про його реальний стан, оскільки не брали ніякої участі лікуванні та догляді за батьком що зазначено вище, тому у них і відсутні будь які медичні документи та квитанції.

Натомість у жодній із виписок із історії хвороби його батька, відсутні будь які посилання на обставини, що його батько може не усвідомлювати своїх дій, і відсутні рекомендації щодо перегляду дієздатності його батька, це можуть підтвердити лікарі які здійснювали лікування його батька. Також стан повної дієздатності його батька можуть підтвердити його друзі, сусіди, родичі з яким батько постійно спілкувався, однокласники на зустрічі яких його батько регулярно сам ходив. Отже припущення позивача про стан його батька є такими, що абсолютно не відповідають дійсності.

Виходячи з вищевикладеного та доводів зазначених у відзиві на позовну заяву, позивачем жодним чином не доведено обставини на які він посилається, все зазначене в позові є лише думками та припущеннями позивача.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1232 від 09 грудня 2020 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Радзівіл А.Г., у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_11 01 грудня 2020 року.

11 грудня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 09 березня 2021 року.

01 травня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання представника позивача Сологуб А.М. задоволено частково, призначено у справі судову психіатрічну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського центру судово-психіатрічної експертизи, що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Кирилівська, буд. 103-а.

13 червня 2023 року справа повернулась до суду без виконання ухвали.

18 грудня 2023 року представник позивач заявив клопотання про призначення судової психіатрічної експертизи проведення якої доручити експертам Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України, що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Кирилівська, буд. 103. На вирішення поставити питання, які були раніше визначені в ухвалі.

18 грудня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , Броварська міська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Маржина Аліна Анатоліївна, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, судову психіатрічну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України.

На вирішення експертів були поставлені наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад на момент вчинення заповіту 11 лютого 2013 року?

2.Чи міг ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення заповіту, 11 лютого 2013 року, за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними?

3.Чи приймав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ліки, які б могли вплинути на волю та здатність усвідомлення ним дій на момент вчинення заповіту від 11 лютого 2013 року?

25 квітня 2024 року матеріали даної справи повернулись до Броварського міськрайонного суду Київської області з висновком експерта.

26 квітня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області поновлено провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 15 липня 2024 року.

27 січня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити, пояснення надали аналогічно змісту відзиву та пояснень.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити.

Інші сторони, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились.

Суд вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №161.

Померлий ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим м. Київ відділом РАЦС Московського району, актовий запис №1836, свідоцтвом про народження, зареєстрованим м. Київ відділом РАЦС Московського РИК, актовий запис №1789, свідоцтвом про народження, зареєстрованим Відділом РАЦС Баришівського райвиконкому Київської області, актовий запис №18.

Згідно з МКСХ №2705/615, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ?Броварська ЦРЛ? з 16.02.2012 по 19.03.2012. Був доставлений до лікарні о 18:55 в зв`язку з необхідністю термінової допомоги. Зі слів сина, на тлі підвищеного тиску вдома ?паралізувало лівий бік?. З анамнезу відомо, що в 2005 р. переніс інсульт за ішемічним типом, в 2010 р. повторний інсульт за ішемічним типом. Відомо, що хворіє на миготливу аритмію. О 23:00 нейрохірургом відмічено, що пацієнт доступний вербальному контакту, виконує елементарні інструкції. 22.02.2012 р. в записі відмічено, що ОСОБА_7 в свідомості, адекватний, розуміє звернену мову, доступний вербальному продуктивному контакту. Мова дещо нерозбірлива через парез м`язів обличчя зліва. 23.02.2012 зазначено, що пацієнт в свідомості, сонливий, не повністю адекватний (некритично оцінює свій стан), зберігається лівобічна геміплегія. 01.03.2012 в запису лікаря зазначено, що хворий в свідомості, контактний, відповідає на питання, висловлює свої потреби, мова сплутана, незрозуміла. В цей же день невролог в своєму огляді зазначає, що пацієнт в свідомості, вступає в розмову, мова тиха, нерозбірлива, намагається виконувати прості інструкції. 12.03.2012 при сумісному огляді консиліумом лікарів - ?хворий стабільний, відмічається деяка позитивна динаміка, підвищення активності в лівих кінцівках. В свідомості, адекватний, орієнтований в просторі, часі?. При огляді 12.03.2012 о 18:00 зазначено, що пацієнт в свідомості, періодично зорові галюцинації. Просить одягти сандалі. 13.03.2012 при сумісному огляді лікарями зазначено, що пацієнт в свідомості, адекватний, спостерігаються епізоди марення. В подальших записах посилань на марення (галюцинації) немає. 19.03.2012 ОСОБА_7 був переведений на подальше лікування до інституту нейрохірургії, Встановлено діагноз: ?Повторне ГПМК за ішемічним типом з лівобічним міпарезом?.

Згідно з МКСХ №121555, перебував на лікуванні в інституті нейрохірургії з 19.03.12р по 06.04.2012 р. Встановлювався діагноз: ?Повторне ГПМК в басейні правої СМА, стан після перенесеного ГПМК в басейні лівої СМА. Дисциркуляторна енцефалопатія III ст., грубий лівобічний спастичний геміпарез. ІХС атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія постійна форма. Гіпертонічна хвороба III ст.?. При поступленні ОСОБА_7 надавав скарги на слабкість в лівих кінцівках, неможливість пересуватись. В наданій медичній карті психічні розлади у ОСОБА_7 не зазначені. Згідно з даними МРТ від 28.03.2012, відмічались ознаки ГПМК за ішемічним типом в пізній підгострій стадії в СМА справа, обох ЗМА, коркових гілок СМА зліва. Ішемічне вогнище в лівій гемісфері мозочка. Виражений атрофічний процес.

Згідно з МКСХ №124996, ОСОБА_7 перебував на повторному лікуванні в інституті нейрохірургії з 17.09.2012 по 22.10.2012. Встановлювався діагноз ?Стан після повторного ГПМК в басейні правої СМА. Наслідки ОНМК в басейні лівої СМА (2005). ДЕП ІІ ст.. ХІХС атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія постійна форма. Лівобічний геміпарез (помірний). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст..? В наданій медкарті відмічена позитивна динаміка неврологічних розладів (виросла м`язова сила в лівих кінцівках, більш впевнено ходить). Будь-яких психічних розладів не зазначено.

Згідно з МКСХ №20641/3042, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в Броварській ЦРЛ з 23Л2.2012 по 27.12.2012. Доставлений до лікарні каретою швидкої допомоги з діагнозом ?Артеріальна гіпертензія, судомний синдром, пароксизмальна миготлива аритмія?. При огляді 23.12.2012 о 22:40 відмічено, що свідомість пацієнта ясна, пам`ять збережена, критика не знижена. В подальших щоденникових записах будь-яких психічних розладів не зазначено, ОСОБА_7 надавав скарги відповідно своєму стану на біль в області черепа, повідомляв, що напередодні втратив свідомість і був судомний напад з прикусом язика. Виписаний з діагнозом ?Стан після епінападу. Гіпертонічна хвороба III ст. Миготлива аритмія постійна форма. СН II ст. Наслідки після повторних ГПМК (06.02,2012, 2009, 2005) в обох гемісферах головного мозку. Лівобічний геміпарез. ДЕП ІІ-ІІІ ст. Атрофія кори головного мозку з вестибуло-атаксією, церебрастенічний синдром?.

11 лютого 2013 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстровано в реєстрі №185, згідно якого все належне йому майно, де б воно не знаходилось та взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, та на що він за законом буде мати право він заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з МКСХ №4570/635, ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в Броварській ЦРЛ з 14.03.2013 по 23.03.2013. При первинному огляді 14.03.2013 зазначено, що свідомість пацієнта збережена, орієнтація не порушена, критика збережена. Надавав скарги на періодичний головний біль, слабкість в лівих кінцівках. Будь-яких психічних розладів не зазначено. Був виписаний з діагнозом- ?Гіпертонічна хвороба II ст. Миготлива аритмія постійна форма. CH II ст. Наслідки після повторних ГПМК (06.02,2012, 2009, 2005) в обох гемісферах головного мозку. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. Атрофія кори головного мозку, вестибуло- атактичний синдром, церебрастенічний синдром?.

Згідно з наданими копіями виписок із МКСХ, в 2013, 2015, 2017, 2018, 2019 роках проходив планове лікування в інституті нейрохірургії та Броварській багатопрофільній клінічній лікарні. Встановлювались діагнози ?Наслідки повторних ГПМК в басейні правої СМА. ДЕП III ст?. Будь-яких психічних розладів не зазначено. Відмічені явища спастичного геміпарезу, інша неврологічна симптоматика.

Згідно з наданою МКАХ №1206437 із інституту нейрохірургії, ОСОБА_7 один раз на 1-2 роки оглядався реабілітологом. Відмічались явища лівобічного спастичного геміпарезу. Зазначалось, що може проходити курс реабілітації. Будь яких посилань на психічні розлади медична карта не містить.

03 березня 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., який посвідчив їх заяви про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_7 . Дані заяви були направлені до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області, де була відкрита спадкова справа №104/2020 після померлого ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області №736/02-14/104/2020 від 24.04.2020 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 повідомлено про наявність заповіту, посвідченого 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу за реєстровим № 185 від імені померлого на імя сина ОСОБА_3 .

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просив суд визнати заповіт ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. 11 лютого 2013 року за реєстром № 185 недійсним, стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

18 грудня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області, призначено у справі судову психіатрічну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України.

На вирішення експертів поставлені наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-яке психічне захворювання або психічний розлад на момент вчинення заповіту 11 лютого 2013 року?

2.Чи міг ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчинення заповіту, 11 лютого 2013 року, за своїм психічним станом повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями, розуміти значення своїх дій та керувати ними?

3.Чи приймав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ліки, які б могли вплинути на волю та здатність усвідомлення ним дій на момент вчинення заповіту від 11 лютого 2013 року?

25 квітня 2024 року матеріали даної справи повернулись до Броварського міськрайонного суду Київської області з висновком експерта.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 299 від 19 березня 2024 року під час аналізу наданих на експертизу матеріалів встановлено наступне.

Згідно з медичною документацією, станом на лютий 2013 р. ОСОБА_7 багаторічно страждав на цереороваскулярну хворобу, гіпертонічну хворобу, в 2005, 2009, в лютому 2012 р. переніс повторні ГПМК за ішемічним типом. Після останнього інсульту в ОСОБА_7 відмічався лівобічний геміпарез. Крім того, ОСОБА_7 страждав на миготливу аритмію постійної форми, серцеву недостатність.

Згідно з МКСХ №2705/615, за час лікування в гострому періоді перенесеного ГПМК (16.02.2012 - 19.03.2012), крім явищ лівобічного геміпарезу, зазначалося, що у ОСОБА_7 бувають періодичні минущі марення. Однак лікарями відмічалось, що він перебував в свідомості, був контактний, висловлював свої потреби, виконував інструкції. Продуктивні психотичні розлади у вигляді марення мали нерозгорнутий, минущий характер, в подальших медичних документах (МКСХ №121555, 124996, 20641/3042) не зазначаються. В МКСХ №20641/3042 при огляді 23.12.2012 року зазначено, що ОСОБА_7 перебуває в ясній свідомості, критика не знижена, пам`ять збережена, він надавав скарги відповідні своєму соматичному стану, будь-яких психічних розладів не описано.

В МКСХ №4570/635 (через місяць після оспорюваного правочину) будь-яких психічних розладів у ОСОБА_7 не зазначено. При огляді 14.03.2013 року відмічено, що ОСОБА_7 в ясній свідомості, збережена орієнтація, а також критика. При виписці в заключному діагнозі відмічено церебрастенічний синдром (підекспертний скаржився на періодичний головний біль).

У виписках із медичних карт стаціонарного хворого за подальші роки (2015, 2017, 2018, 2019) відмічені наслідки повторних ГПМК за ішемічним типом, ознаки дисциркуляторної енцефалопатії, помірного лівобічного геміпарезу, хронічної ішемічної хвороби серця, миготливої аритмії. Психічних розладів в даних медичних документах не зазначено.

Таким чином, ОСОБА_7 на період укладання спірного заповіту 11.02.2013 р. тривало хворів на цереброваскулярну хворобу, гіпертонічну хворобу, дисциркуляторну енцефалопатію, хронічну ішемічну хворобу серця, постійну форму миготливої аритмії. Тричі переніс КПМК за ішемічним типом (2005, 2009, 2012). Згідно з медичною документацією на вищезазначений період часу у ОСОБА_7 відмічались явища лівобічного геміпарезу, вестибуло-атактичний та церебрастенічний синдроми (слабкість, головний біль). Будь-яких виражених психічних розладів у ОСОБА_7 не відмічалось, він був в ясній свідомості, орієнтований, критика була збережена.

В наданих матеріалах відсутні об`єктивні дані про прийом ліків ОСОБА_7 станом на 11.02.2013 р. (назви ліків, систематичність прийому, дозування). Встановлення факту прийому особою ліків не належить до компетенції судово-психіатричного експерта. За результатами аналізу наданих об`єктивних даних у ОСОБА_7 станом на 11.02.2013 р. не виявлялось психічних розладів, які б позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, на період укладання заповіту 11.02.2013 року ОСОБА_7 виявляв ознаки ?Органічного ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом? (F06.8 за МКХ-10). За своїм психічним станом ОСОБА_7 в період укладання заповіту 11.02.2013 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Статтею 1257 передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Таким чином, законодавством встановлена імперативна норма для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, а саме обов`язкову наявність судово-психіатричної експертизи.

Суд на підставі наявних письмових доказів у справі, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи, в судовому засіданні, дійшов висновку про те, що на час складання і посвідчення заповіту від 11.02.2013 року ОСОБА_7 повністю усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, а відтак оспорений заповіт укладений ним вільно і відповідає його волевиявленню. Доказів зворотнього у матеріалах справи відсутні, сторонами не надані.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обгрнутовано висновку про відмву у задоволенні позову.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 76 83, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_6 , Броварська міська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.