Провадження № 6/521/185/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

Малиновський районний суд м.Одеси

у складі головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участі державного виконавця Мітєвої Л. В.

в присутності стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси подання державного виконавця Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 13.03.2025 року звернувся з поданням головний державний виконавець Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєва Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України за кордон боржника ОСОБА_3 , посилаючись на те, що на виконанні в Малиновському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) перебуває виконавче провадження № 76289532, відкрите за виконавчим листом № 521/20844/23 від 10.10.2024 про встановлення наступного порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2 . Державним виконавцем 15.10.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 76289532, якою боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику поштою за адресою вказаною у виконавчому документі, але повернулась у зв`язку з неотриманням. Цього ж дня, винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 369 грн. та стягнення виконавчого збору у сумі 16000 грн. 12.11.2024 винесена постанова про арешт коштів, та направлена до виконання до банків - учасників обміну АСВП. За заявою боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй було визначено поточний рахунок для здійснення видаткових операцій в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Саме, за виконавчим листам, адресою проживання боржника ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 . До відділу, стягувачем ОСОБА_1 , 22.10.2024 року, 28.10.2024 року, 12.11.2024 року подаються заяви з відеозаписами телефонних дзвінків сину ОСОБА_4 та боржнику ОСОБА_2 , для виконання першого пункту резолютивної частини рішення суду, а саме спілкування з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень. За результатами розгляду заяв стягувача, складалися акти державного виконавця про невиконання боржником вимог виконавчого документу та часткове виконання боржником вимог виконавчого документу. За результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_1 від 05.03.2024, що надійшла на адресу Відділу 06.03.2024 та перегляду відеозаписів телефонних дзвінків боржнику ОСОБА_2 , складено Акт державного виконавця від 10.03.2025, яким зафіксоване часткове виконання боржником вимог виконавчого документу. Але, неодноразово дзвінки сину відбуваються за участі боржника ОСОБА_2 , що не є перешкодою, однак багато раз боржник негативно налаштовує сина проти батька. Біля тижня стягувач просить забрати з відділення Нової пошти подарунки для сина, що розцінене, як невиконання вимог виконавчого документу. На підставі Акту державного виконавця від 10.03.2025 винесено Постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 у сумі 1700 грн. Стягувач у своїй заяві від 25.02.2024, що надійшла на адресу відділу, 25.02.2025, просить звернутись до суду за тимчасовим обмеженням у праві виїзду за кордон до виконання рішення суду. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його. Актом від 10.03.2025 зафіксовано перешкоди у виконанні рішення суду. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Державний виконавець Мітєва Л.В. у судовому засіданні подання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволенні подання з тих підстав, що ОСОБА_2 не йде на розмову, постійно з ним з`ясовує стосунки, не надає можливості спілкуватись з сином по телефону без обмежень, постійно сина налаштовує проти нього, подарунки, що він надсилає дитині через компанію Нова Пошта, не забирає з відділення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мітєвої Л.В. задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року, встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 : - спілкування з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень; - особисте спілкування з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності матері ОСОБА_2 кожної третьої суботи та неділі місяця в період з 10 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин за місцем постійного проживання дитини.

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського (нині Хаджибейського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання вказаного рішення, 15 жовтня 2024 за його заявою державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 76289532.

ОСОБА_1 звертався до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявами від 22.10.2024, 28.10.2024, 12.11.2024 про створення боржником ОСОБА_2 перешкод в спілкуванні з сином ОСОБА_4 засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень.

За результатами розгляду заяв стягувача головним державним виконавцем Мітєвою Л.В. складено відповідні акти від 13.11.2024 р., 18.11.2024 р., 25.11.2024 р., 10.03.2025 р. (копії наявні в матеріалах електронної справи), якими зафіксовано, що частина дзвінків ОСОБА_1 на телефон ОСОБА_2 залишились неприйнятими, частину дзвінків було прийнято та ОСОБА_1 спілкувався з сином.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конституційна гарантія вільного пересування фізичної особи не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, для легітимного застосування обмеження фізичної особи в праві вільного пересування, права вільно залишати територію України, таке обмеження повинно бути законним, обґрунтованим та доведеним.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В силу статті 441ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вільне пересування і вибір місця проживання є невід`ємною складовою загальної свободи особи. Водночас це право особи не є абсолютним, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання можуть бути обмежені законом.

Такі обмеження можуть бути покладені на боржника, який ухиляється від виконання судового рішення чи рішення іншого органу (посадової особи), що підлягають виконанню у примусовому порядку. При цьому ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Відтак ухилення боржника від виконання рішення є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Водночас, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Водночас у матеріалах виконавчого провадження відсутні достатні та об`єктивні докази про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення.

Суд зауважує, що хоча й рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2024 року на відповідачку ОСОБА_2 безпосередньо не покладено обов`язків вчиняти певні дії, а встановлено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином шляхом надання можливості спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень, реалізація (виконання) рішення суд у в цій частині з огляду на вік дитини неможлива без сприяння матері. Проте, вказівка в рішенні суду на можливість спілкування «без обмежень» не означає абсолютної можливості ініціювання такого спілкування позивачем та наявності абсолютного обов`язку відповідача забезпечити таке спілкування, не враховуючи інтереси дитини.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та беззаперечні докази на підтвердження того, що дзвінки позивача відповідачу, які залишились без відповіді, були свідомо проігноровані відповідачкою з метою ухилення від виконання рішення суду в частині забезпечення участі позивача в спілкуванні з сином ОСОБА_4 засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень.

Суд звертає увагу, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, сторонам в порядку виконання рішення суду з метою уникнення непорозумінь доцільно було б за взаємною згодою встановити графік, відповідно до якого позивач би мав можливість телефонувати дитині, а відповідачка б забезпечувала можливість такого спілкування відповідно до встановленого графіка.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

Враховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження ухилення боржниці ОСОБА_2 від виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2024 року, суд не вбачає правових підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 24.03.2025 року.

Головуючий