Справа №333/9429/24
Провадження № 2/333/888/25
12 березня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27, код ЄДРПОУ: 37573508) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
29.10.2024 року адвокат Кучерява В.Ф., діючи в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2005 року на праві приватної власності належить 18/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В будинку крім ОСОБА_1 зареєстровані: діти позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , онука позивачки ОСОБА_6 , а також відповідачка ОСОБА_3
ОСОБА_3 є колишньою дружиною сина позивачки ОСОБА_5 . Відповідачка за адресою реєстрації з 22.04.2022 року по теперішній час не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, ії особистих речей в будинку немає.
Реєстрація відповідачки в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житлом, так як вона змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги. Також реєстрація ОСОБА_3 перешкоджає та унеможливлює фактичне оформлення субсидії, що для позивача, як для пенсіонера, яка отримує незначний грошовий дохід, має суттєве значення.
З цих підстав, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 30.10.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.12.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.
ОСОБА_7 додатково пояснила, що позивачці належить 18/25 частин домоволодіння, друга частина - 7/25 належала іншому власнику, який помер. У останнього родичів немає, тому в тій частині ніхто не проживає, вона вже зруйнована.
Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг ЗМР в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є донькою позивачки. З 2014 року та по 2022 рік за адресою: АДРЕСА_1 проживали: вона, її мати - ОСОБА_1 , брат ОСОБА_5 та дружина брата ОСОБА_3 . У квітні 2022 року, через небезпеку в місті, брат разом з його дружиною виїхали з вказаного будинку, а восени 2023 року останні розлучилися. Наразі ОСОБА_5 служить в ЗСУ, а його колишня дружина живе разом зі своєю матір`ю в с. Солоне Запорізької області. Тобто, фактично ОСОБА_3 добровільно не проживає за вказаною адресою з квітня 2022 року.
Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків. Вона з матір`ю проживали в одному будинку, а брат з колишньою дружиною в іншому. Особистих речей відповідачки за адресою реєстрації немає.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , тому знайома з нею та ОСОБА_3 . Відносини у неї з позивачкою сусідські, в гості один до одного не ходять, спілкуються лише на вулиці при зустрічі.
З весни 2022 року вона ОСОБА_3 не бачила. Спочатку вона подумала, що відповідачка виїхала з будинку через повномасштабне вторгнення рф в Україну, а потім від позивачки дізналася, що ОСОБА_9 з ОСОБА_10 розлучилися.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що 17.05.2005 року між ОСОБА_11 , яка діяла в інтересах ОСОБА_12 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 18/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Гавриленко Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2-810.
Зазначена вище обставина також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2025 року №417463312.
ОСОБА_3 є колишньою невісткою ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2023 року у справі №333/6425/23, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_5 (син позивачки) та ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки від 16.10.2024 року, підписаної свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та головою квартального комітету №13 Комунарського району м. Запоріжжя ОСОБА_14 , ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 22.04.2022 року по теперішній час.
Статтею 72 ЖК Української РСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Факт реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №873566 від 29.10.2024 року.
При цьому, факт не проживання ОСОБА_3 у спірному житлі підтверджуєтьсяматеріалами справи та показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що наявність реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 чинить ОСОБА_1 перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.
Під час судового розгляду суду не було надано доказів, що відповідачка покинула місце своєї реєстрації не з власної волі (недобровільно), що з боку позивачки, або інших осіб були здійснені дії, направлені на перешкоди користування спірним житловим приміщенням.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд вважає, що позивачка має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
При цьому, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Департаменту адміністративних послуг зняти ОСОБА_3 з реєстрації, враховуючи вимоги ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд дійшов до висновку про передчасне заявлення позивачем таких вимог та про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 968,96 грн. судом покладається на відповідачку.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 200, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27, код ЄДРПОУ: 37573508) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 21.03.2025 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод