ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28257/23

Провадження № 22-ц/820/457/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.

з участю: представника позивача, відповідача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/28257/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року в складі судді Стефанишина С.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль припинити; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, що складає 84325 грн та витрати по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 860,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08 жовтня 2007 року вона уклала шлюб із відповідачем, який розірвано 12 травня 2014 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Під час шлюбу сторони за спільні кошти, 19 липня 2008 року придбали автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Після розлучення чоловік вказаним автомобілем користується сам, залишивши його у своєму розпорядженні.

Позивачка посилалася, що відповідач повідомив їй про намір відчужити вказаний автомобіль, тому у разі відчуження автомобіля, який зареєстрований на ім`я відповідача, буде порушене її майнове право щодо отримання половини вартості вказаного транспортного засобу. Відповідно до висновку експертного дослідження від 17.10.2023 року № ЕД-19/123-23/10784-АВ, середня ринкова вартість вказаного вище транспортного засобу становить 168650 грн.

Враховуючи викладене, позивачка вважає, що вона має право на відповідну компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля, який може бути відчужений, а тому просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI Lancer, д.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) НОМЕР_2 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля MITSUBISHI Lancer, д.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, що складає 69430 грн., судовий збір 2379,85 грн., судові витрати по оплаті експертно-товарознавчого дослідження 708,42 грн, в решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається, що судом не прийнято до уваги всі обставини справи та доводи на які посилався відповідач в ході розгляду справи. Так судом не прийнято до уваги, що спірний автомобіль був придбаний за кошти ОСОБА_4 , які останній як батько, подарував відповідачу на день народження в сумі 90 000 грн., проте ці обставини судом не досліджувалися і ОСОБА_4 як свідок в суді не допитувався, що призвело до неповноти з`ясування обставин справи. Апелянт зазначає, що на час придбання спірного автомобіля він працював у правоохоронних органах і тому його заробітна плата не дозволяла йому придбати автомобіль, його придбав його батько за свої кошти, а тому спірний автомобіль не може бути об`єктом спільної власності подружжя. Крім того, після розлучення з позивачкою, вона без його згоди вивезла з їх квартири всі цінні речі та побутову техніку та меблі, орієнтовно на суму 7 000 доларів США і які були їх спільною сумісною власністю. Також, в подальшому між сторонами існувала домовленість щодо поділу майна подружжя і всі питання вони вирішили ще у 2013 році і протягом дев`яти років ОСОБА_3 ніяких претензій до нього не пред`являла, що свідчить про пропуск нею строку позовної давності.

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог .

ОСОБА_3 та її представник адвокат Кармаліта Т.В. подали відзив на апеляційну скаргу, вважають її безпідставною. Твердження відповідача, що спірний автомобіль був подарований йому його батьком на день народження спростовується тим, що автомобіль був проданий ТОВ «Мегакарс» ОСОБА_1 . Кошти в касу вносив особисто ОСОБА_1 і вказане майно придбане через 8 місяців подружнього життя. Вказане майно придбане для потреб, комфорту та безпосередньо в інтересах сім`ї, оскільки в грудні 2008 року в сім`ї народилася дитина. Відсутність доходів в сім`ї, спростовується тим фактом, що після реєстрації шлюбу частина спільного бюджету була спрямована на депозитний рахунок в банк. Автомобіль ОСОБА_1 використовувався спільно із його дружиною і не може вважатись його особистою приватною власністю, оскільки ним не доведено факту джерела походження коштів до шлюбу на придбання спірного автомобіля. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то в матеріалах справи є письмове заперечення щодо пропуску строку позовної давності. Також, додані рішення суду та інші письмові докази, з яких позивачка вважає необхідно відраховувати момент порушення її майнових прав та виникнення права на звернення до суду про поділ майна подружжя.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення повністю або в частині є порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 07 жовтня 2007 року по 12 травня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2014 року.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з об`ємом двигуна 1584, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) НОМЕР_2 .

Право власності на зазначений вище автомобіль було зареєстровано 08.05.2008 року за ОСОБА_1 .

Зі змісту Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 28.01.2021 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Згідно Висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 09/24 від 19.02.2024 року, з яким фактично погодилась позивач, ринкова вартість автомобіля марки MITSUBISHI Lancer, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) НОМЕР_2 на дату складання висновку становить 138859 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, обов`язок доказування, що майно подружжя було придбано за особисті кошти одного із подружжя, покладається саме на того з подружжя, який заперечує факт придбання майна за спільні кошти.

При цьому згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було зареєстровано 08 жовтня 2007 року, а спірний автомобіль сторони придбали 19.07.2008 року.

В ході розгляду справи відповідач заперечуючи проти позову, вказував, що кошти, сплачені за придбання автомобіля були надані йому його батьком в подарунок, а тому автомобіль придбаний за його особисті кошти і є його особистою власністю.

Однак достеменних та переконливих доказів вказаних тверджень позивачем суду надано не було.

Крім того відповідно до ч. 1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст.718 Цивільного кодексу України ).

За нормами ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак договір дарування грошових коштів в сумі 90000 грн., що станом на 2008 рік перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в письмовій нотаріально посвідченій формі суду наданий не був, а тому суд за відсутності такого договору дарування не приймає до уваги твердження апелянта про набуття вищевказаних грошових коштів шляхом дарування від його батька.

При цьому за таких обставин покази батька як свідка про дарування коштів не можуть бути прийняті до уваги..

Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована, а тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям в спосіб визначений позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль був придбаний за кошти ОСОБА_4 , який як батько, подарував відповідачу на день народження вказаний автомобіль, придбавши його за 90 000 грн., на час придбання спірного автомобіля він працював у правоохоронних органах і тому його заробітна плата не дозволяла йому придбати автомобіль, його придбав його батько за свої кошти, а тому спірний автомобіль не може бути об`єктом спільної власності подружжя слід відхилити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Також суд не приймає до уваги твердження апелянта, що після розлучення з позивачкою, вона без його згоди вивезла з їх квартири всі цінні речі та побутову техніку та меблі, орієнтовно на суму 7 000 доларів США і які були їх спільною сумісною власністю, в подальшому між сторонами існувала домовленість щодо поділу майна подружжя і всі питання вони вирішили ще у 2013 році.

Апелянтом не надано суду доказів укладення між сторонами відповідного договору про поділ майна подружжя в позасудовому порядку, в тому числі і спірного автомобіля, як це передбачено чинним законодавством, а відтак зазначені доводи не можуть бути враховані при вирішенні даного спору.

Необґрунтованими є посилання апелянт на пропуск позивачем строків строку позовної давності звернення до суду.

Спірний автомобіль з часу його придбання і до часу розгляду справи є спільною сумісною власністю подружжя і належить їм в рівних частинах.

За нормами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом встановлено, що спірним автомобілем одноособово користується відповідач. За поясненнями позивача відповідач в 2022 році повідомив її, що має намір відчужити вказаний автомобіль. В зв`язку з чим вона і звернулась до суду про поділ спірного автомобіля з метою захисту своїх прав власника.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що саме з цього моменту позивач дізналась про порушення своїх прав власника на спірний автомобіль, так як спірний автомобіль міг бути відчужений відповідачем, а тому нею не пропущено строку позовної давності звернення до суду

Доводи апелянта, що судом не здійснено розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог не відповідають обставинам справи, оскільки як вбачається з рішення суд правомірно зменшив розмір судових витрат у вигляді судового збору пропорційно задоволених позовних вимог.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на ту обставину, що суд приймав рішення коли було оголошено повітряну тривогу. Як вбачається з журналу судового засіданні від 06 грудня 2024 року представник позивача, представник відповідача і сам відповідач приймали участь в судовому засіданні, виступали в судових дебатах та були присутні при проголошенні рішення, зауважень з приводу перерви в судовому засіданні не заявляли. В зв`язку з цим відсутні підстави стверджувати про порушення прав апелянта, наведеними ним обставинами.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про задоволення позовних вимог по суті спору є законним та обгрунтованим.

В той же час стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 708,42 грн., проведеного за заявою представника позивача 17 жовтня 2023 року суд допустив помилку.

Вказане експертне дослідження не було взято судом до уваги як належний та допустимий доказ по справі вартості спірного автомобіля, натомість в основу рішення було покладено Висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 09/24 від 19.02.2024 року за заявою саме відповідача.

Згідно ч. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Однак, оскільки експертне дослідження, проведене за заявою представника позивача від 17 жовтня 2023 року судом не було взято до уваги, воно не було необхідне для розгляду справи.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача судових витрат по оплаті проведення даного дослідження і рішення суду в цій частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 708,42 грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в сумі 708,42 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова