Справа № 283/2657/24
провадження №2/283/178/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ,

до Малинської міської ради Житомирської області,

про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

03.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Малин Коростенського району Житомирської області помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом на все належне йому за життя майно, в тому числі на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На даний час позивач має намір оформити свої спадкові права, однак отримала відмову від нотаріуса у зв`язку з тим, що право власності на будинок не було зареєстровано.

Вимогами позову ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Явка сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, 17.01.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Тимошенко С., яка діє на підставі довіреності №154 від 06.09.2024, в судове засідання не з`явилася, 30.12.2024 подала до суду заяву, згідно якої не заперечила відносно позовних вимог ОСОБА_1 , просила справу розглядати без її участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 25 жовтня 2002 року ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого все майно, яке належить йому на день його смерті він заповідає ОСОБА_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Малин Коростенського району Житомирської області у віці 55 роки помер ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина (спадкова справа №284/2003 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ) на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який згідно з даними «Инвентаризационно дело №2933», будинковій книгі № НОМЕР_2 належав ОСОБА_2 (а.с.21-26).

Згідно з інформаційної довідки КП «Коростенське МБТІ» №270 від 02.09.2024, станом на 29.12.2012 реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась (а.с.14).

Судом досліджено витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, та технічну документацію на спадкове майно. (а.с.9-13)

Постановою завідувача Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. за №02-14/639 від 26.09.2024, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в АДРЕСА_1 , оскільки право власності на даний будинок не зареєстровано (а.с.16).

Отже судом встановлено, що спадковим майном, на яке позивач просить визнати права власності, у порядку спадкування, є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який збудований, але не введений в експлуатацію, не пройшов процедуру державної реєстрації як об`єкт нерухомого майна та відповідно право власності за спадкодавцем не зареєстровано. З встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, яке має статус незавершеного будівництва, у порядку спадкування.

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частина 1 статті 181 ЦК України визначає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частина 1 статті 182 ЦК України передбачає обов`язкову державну реєстрації право власності на нерухому річ.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України, за приписами частини другої якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У наказі Фонду державного майна України від 15 березня 2006 р. № 461 «Про затвердження Класифікатора державного майна» під незавершеним будівництвом розуміється об`єкт, щодо якого розпочато будівництво і не прийнято в експлуатацію.

Отже, якщо об`єкти нерухомого майна, у даному випадку будівлі, не прийняті до експлуатації відповідно до вимог чинного законодавства, то він вважається об`єктом незавершеного будівництва. Право власності на такі об`єкти виникає з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації.

За матеріалами справи, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , збудований, але не прийнятий до експлуатації, у зв`язку з чим є об`єктом незавершеного будівництва.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, тощо то спадкоємець також не набуває такого права у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

За обставинами даної справи, спадкодавець ОСОБА_2 не здійснив завершення будівництва житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в частині прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, відповідно не набув права власності на зазначений об`єкт, а тому зазначене право, якого не існує у спадкодавця , не може бути переданий спадкоємцям у порядку спадкування.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 справа № 372/4235/19 (провадження № 61-655св21), від 12.08.2019 справа 607/9408/16-ц (провадження 61-27922св18), від 01.04.2020 справа 707/1803/16-ц (провадження 61-1132св17).

Крім того, як зазначено у постанові Верховного суду від 18.12.2019 справа № 916/633/19, об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно. Визнання за судовим рішенням права власності на об`єкт незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна.

Отже суд касаційної інстанції констатував, що наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не є належним способом захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, що визначено положеннями ч.1 ч.2 ст.5 ЦПК України.

Тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

Отже, у контексті даної справи, суд доходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 не набув право власності на об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 ,, так як не завершив процедуру прийняття будівлі до експлуатації та відповідно державної реєстрації, право власності на нього не оформив, а тому він лише набув майнових прав забудовника як такі, що увійшли до складу спадщини.

Таким чином, належним способом захисту цивільних прав та інтересів спадкоємиці ОСОБА_1 є звернення до суду з позовом про визнання за нею майнових прав забудовника, таких як право передати від свого імені для прийняття до експлуатації завершеного будівництвом об`єкту, отримати на своє ім`я свідоцтва про право власності та зареєструвати право власності.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що оскільки визнання позову відповідачем - Малинською міською радою Житомирської області, яке викладено у заяві від 30.12.2025, суперечить закону, тому суд відмовляє у прийнятті зазначеної позиції відповідача, а вирішує справу на підставі наявних у справі доказів з урахуванням вимог чинного цивільного законодавства України та висновків про застосування норм права, викладених у відповідних постановах Верховного суду.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4,5, 12,13,15,16 19, 81,141, 206, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя