СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1369/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року відкрито провадження про стягнення заборгованості.

14 березня 2025 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 174 475 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят п?ять) доларів США; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що знаходяться на будь яких рахунках ОСОБА_3 відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 174 475 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят п?ять) доларів США; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що знаходяться на будь яких рахунках ОСОБА_4 відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 174 475 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят п?ять) доларів США.

Заяву мотивує тим, що відповідачі мають заборгованість перед позивачкою за договором позики, грошові кошти не повертають, тому можуть ухилятись від виконання рішення суду і в майбутньому. Зазначає, що відповідач володіє рухомим та нерухомим майном, а тому вважає за необхідне накласти арешт на дане майно, оскільки існує ризик ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому, та існує загроза відчуження відповідачем такого майна..

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У судовому засіданні при дослідженні заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява ініційована повторно щодо того самого майна та на підставі тих самих доказів, які вже були предметом дослідження у суді.

Як вбачається з матеріалів справи суддею Святошинського районного суду м. Києва 25.10.2024 року винесено ухвалу, якою накладено арешт на майно відповідачів. Стороною позивача не надано суду доказів того, що ухвала скасована судом апеляційної інстанції.

За відсутності вагомих і непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі рішення щодо тих самих вимог тієї ж особи суперечитиме принципу юридичної визначеності, оскільки судом уже по суті висловлено позицію та задоволено заяву про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у забезпеченні позову в даній справі слід відмовити, оскільки стороною позивача не зазначено жодних нових обставин, які б обґрунтовували необхідність повторного накладення арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.151-153, 293 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання її суддею.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко