КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9165/23 Головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/824/3196/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» (далі - ОСББ «Брест-Литовське», ОСББ, Об`єднання) звернулося до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , управителем якого є ОСББ «Брест-Литовське».

Відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та рішень загальних зборів співвласників відповідач зобов`язаний здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна, оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги, однак цей обов`язок належним чином не виконує, що призвело до виникнення станом на квітень 2023 року заборгованості у розмірі 103 552,24 грн, яка складається з 75 854,79 грн - основна заборгованість, 23 512,17 грн - інфляційні втрати та 4 185,28 грн - 3 % річних, яку позивач просив стягнути з нього разом із витратами по сплаті судового збору у розмірі 2 147,00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Брест-Литовське» заборгованість у розмірі 103 552,24 грн, що складається з 75 854,79 грн - основна заборгованість, 23 512,17 грн - інфляційні втрати та 4 185,28 грн - 3 % річних, а також судовий збір у розмірі 2 147,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушив свої обов`язки співвласника приміщення у житловому комплексі, в якому створено ОСББ, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтягає стягненню в повному обсязі на користь позивача.

Відповідач, не погодившись із вказаним судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права просить його скасувати в частині стягнутих сум основної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача заборгованість по членським та цільовим внескам у розмірі 64 366,17 грн, що складається з 55 854,79 грн - основна заборгованість, 6 548,31 грн - інфляційні втрати та 1 963,07 грн - 3% річних. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 13 липня 2023 року до ухвалення оскаржуваного заочного рішення ним було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією про оплату, а отже розмір основного боргу зменшився і складає 55 854,79 грн.

Також судом не було враховано існуючої заборони Кабінету Міністрів України нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані за заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних має здійснюватися до 24 лютого 2022 року.

За розрахунком відповідача в межах спірного періоду з листопада 2019 року по 24 лютого 2022 року розмір інфляційних втрат складає 6 548,31 грн, а 3 % річних - 1 963,07 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Брест-Литовське»просить вказану апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишитибез змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими.

Позивач не погоджується із доводами відповідача про те, що від визначеного судом розміру заборгованості у розмірі 75 854,79 грн має бути віднято 20 000,00 грн, які були сплачені відповідачем за декілька днів до ухвалення судом рішення у даній справі.

Станом на дату звернення позивача з цим позовом до суду (16 червня 2023 року) у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 75 854,79 грн.

Відповідач, достовірно знаючи про відкрите щодо нього судове провадження, не вчинив жодної процесуальної дії, якими його наділив процесуальний закон, зокрема, не подав відзив на позовну заяву з доказами на спростування позовних вимог у встановлений судом строк. Тобто, відповідач не вчинив процесуальних дій та саме він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із цим. У свою чергу суд розглянув спір на підставі наявних у справі доказів, які підтверджують заборгованість відповідача у розмірі 75 854,79 грн.

Щодо сплаченої, як стверджує відповідач, заборгованості у розмірі 20 000,00 грн згідно квитанції від 13 липня 2023 року, то ОСББ зазначає, що 13 липня 2023 року платник ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ОСББ «Брест-Литовське» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн із призначенням платежу: «внески на утримання від ОСОБА_2 ор/2/080».

З даної квитанції слідує, що платником є інша особа, а не відповідач ОСОБА_1 . Тобто, вимога про виконання зобов`язання належною стороною (стаття 527 ЦК України) не виконана.

Заповнення призначення платежу також не відповідає пункту 41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163.

Позивач вважає, що ці кошти сплачені не у рахунок погашення заборгованості, яка є предметом спору у справі, тому що не зазначено ані періоду, за який сплачена заборгованість, ані реквізитів судової справи. Заява від відповідача або платника ОСОБА_2 про зарахування грошових коштів в сумі 20 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості, що є саме предметом спору, до позивача не надходила.

При цьому кошти, сплачені ОСОБА_2 не згоріли, на особовому рахунку вони відображені, але підстави для їх зарахування в рахунок заборгованості ОСОБА_1 , яка стягнута судом першої інстанції у цій справі № 369/9165/23, відсутні.

Також позивач вважає, що ним правомірно було нараховано відповідачу інфляційні втрати та річні проценти за увесь період прострочення виконання грошових зобов`язань, а судом законно присуджено стягнути з відповідача всю суму компенсаційних нарахувань.

Інфляційні втрати та 3 % річних нараховані позивачем на підставі частини другої статті 625 ЦК України, що є основним актом цивільного законодавства, положення якого не були змінені чи зупинені, а Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями своєю постановою відміняти чи змінювати положення Цивільного кодексу України. Відтак, у позивача були правові підстави нараховувати інфляційні втрати та річні проценти на всю суму заборгованості, які суд першої інстанції стягнув з відповідача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - Жорова Н.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в день засідання надіслав засобами підсистеми «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі як захисник підозрюваного у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.постанову Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що він належним чином повідомлений про судове засідання в суді апеляційної інстанції, з урахуванням категорії справи, яка є малозначною, доводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає рішення суду першої інстанції та заперечень відзиву на неї, на підставі статей 369, 372 ЦПК України клопотання відповідача про відкладення розгляду справизалишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 22 липня 2010 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСББ «Брест-Литовське» було створено 21 жовтня 2013 року власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .

Суд вважав, що позивачем доведено належними і допустимими доказами факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_3 , в тому числі до належної відповідачу квартири АДРЕСА_1 в цьому будинку, тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по оплаті членських та цільових внесків у розмірі 75 854,79 грн, яка виникла за період з 01 вересня 2019 року по 30 квітня 2023 року.

З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, районний суд дійшов висновку, що нараховані позивачем за вказаний період на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 23 512,17 грн та 3 % річних у розмірі 4 185,28 грн також підлягають стягненню з відповідача.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення розміру основної заборгованості

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 466/8748/16-ц зроблено правовий висновок про те, що особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

Отже, співвласник житлового приміщення у багатоквартирному будинку, в якому створене Об`єднання несе обов`язок зі сплати внесків відповідно до прийнятих загальними зборами рішень, а також з оплати інших платежів за спожиті житлові або комунальні послуги.

Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до частини дев`ятої Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та частини другої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідач не заперечує факт наявності в нього заборгованості перед ОСББ «Брест-Литовське» і не оскаржує розмір заборгованості, зазначений у позовній заяві, проте вважає, що оскільки на час ухвалення судом заочного рішенняним було сплачено 20 000,00 грн, то на вказану суму заборгованість має бути зменшена.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими доводами апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Засада змагальності сторін у судовому процесі є однією з ключових принципів правосуддя. Вона передбачає, що судовий процес є своєрідним полем змагання між сторонами - позивачем і відповідачем у цивільних справах. Головною метою цього принципу є забезпечення справедливості та об`єктивності судового процесу. Змагальність сторін у судовому процесі дозволяє кожній стороні активно захищати свої права та інтереси. Сторони мають можливість представляти свідчення, докази та аргументи на підтримку своєї позиції перед судом. Суд, зі своєї сторони, має завдання ретельно розглянути всі аргументи та докази від обох сторін та прийняти об`єктивне рішення на підставі закону.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем на доведення позовних вимог про стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам надані докази, які підтверджують розмір боргу відповідача за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року.

Ухвалою від 16 червня 2023 року суд відкрив провадження у цій справі та надав відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву - 15 днів із дня вручення цієї ухвали. Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету відповідача 21 червня 2023 року (а.с. 146)

21 червня 2023 року ухвалою суду були виправлені описки в ухвалі про відкриття провадження у справі. Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету відповідача 22 червня 2023 року (а.с. 148).

Таким чином, відповідач був обізнаний про пред`явлений до нього позов, утім відзиву на позовну заяву не надав, як не надав будь-яких доказів на спростування позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до вимог частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, оскільки відповідач не подав докази часткового погашення ним заборгованості по внескам до суду першої інстанції в установлений судом строк, суд першої інстанції ухвалював рішення на підставі тих доказів, які були наявні в матеріалах справи. Апеляційний суд не має підстав брати до уваги і досліджувати доданий відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення доказ - квитанцію АТ «Універсал Банк» від 13 липня 2023 року про сплату 20 000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних після 24 лютого 2022 року

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Разом з тим, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Отже, інфляційні втрати та 3 % річних нараховуються лише на заборгованість, яка виникла до 24 лютого 2022 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних на суму заборгованості по членським та цільовим внескам, інфляційні втрати складають у розмірі 23 512,17 грн, а 3% річних - 4 185,28 грн. Розрахунок здійснено за період із листопада 2019 року по квітень 2023 року включно (а.с. 44-49).

Однак, з урахуванням вимог Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, позивач неправомірно нарахував відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати за період з 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Таким чином, враховуючи, що зазначена вище постанова застосовується з 24 лютого 2022 року, а інфляційні втрати та 3 % річних нараховані позивачем після цієї дати, аргументи відповідача про безпідставність нарахування цих складових ґрунтуються на вимогах закону та приймають апеляційним судом.

В апеляційній скарзі відповідач навів свої розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних в межах спірного періоду з листопада 2019 року по 24 лютого 2022 року, відповідно до яких розмір інфляційних втрат складає 6 548,31 грн, а 3 % річних - 1 963,07 грн.

Заперечень щодо даного розрахунку від позивача не надходило, він перевірений апеляційним судом та не викликає сумнівів в його правильності і обґрунтованості.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річнихухвалене з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Брест-Литовське» 6 548,31 грн в якості інфляційних втрат та 1 963,07 грн в якості 3 % річних.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи в суді першої інстанції, а саме 1 749,20 грн сплаченого судового збору.

В той же час, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а сума стягнення заборгованості за судовим рішенням - зменшенню, то пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 052,49 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

За частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням зазначених положень процесуального закону та обставин даної справи, колегія суддів вважає за можливе остаточно стягнути з позивача на користь відповідача різницю в понесених судових витратах у розмірі 303,70 грн.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» 6 548,31 грн (шість тисяч п`ятсот сорок вісім гривень 31 копійку) інфляційних втрат та 1 963,07 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят три гривні 07 копійок) 3 % річних.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по членським та цільовим внескам.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест-Литовське» на користь ОСОБА_1 303,70 грн (триста три гривні 70 копійок) в якості різниці по сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній