ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2339/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року ТОВ "Діджи Фінанс" звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 17 серпня 2020 року, між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ОСОБА_1 , шляхом підписання останнім анкети-заяви, було укладено кредитний договір № 2, відповідно до якого ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у розмірі 13500,00 грн. 05 вересня 2022 року між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс", зокрема, і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2. Таким чином, у ТОВ "Діджи Фінанс" виникло право щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2 від 05 вересня 2022 року у загальному розмірі 52 540,00 грн., з яких: 13000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 39540,00 грн - заборгованість за відсотками. Зазначену суму заборгованості, суму сплаченого удового збору - 2 422,40 грн та кошти понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

06 листопада 2024 року справа надійшла до зазначеного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15 листопада 2024 року позов було залишено без руху після відкриття провадження у справі.

25 листопада 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків у справі.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі двічі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації: АДРЕСА_1 та адресу, зазначену у договорі кредиту: АДРЕСА_2 , проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Окрім того, ухвала про відкриття провадження у справі надсилалася відповідачу на електронну адресу відповідача, зазначену у матеріалах справи: ІНФОРМАЦІЯ_1, та була доставлена до його електронної скриньки 15 листопада 2025 року, про що свідчить довідка, яка міститься у матеріалах справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку.

Позивач, звертаючись із позовом до суду стверджує, що 17 серпня 2020 року, між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ОСОБА_1 , шляхом підписання останнім анкети-заяви, було укладено кредитний договір № 2, відповідно до якого ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у розмірі 13500,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору вбачається, що кредит надається строком на 7 днів.

Відповідно до пункту 1.3.1 договору, знижена процентна ставка складає 1% від суми кредиту за кожний день користування кредитом і застосовується на період строку надання кредиту зазначеного у пункті 1.2 договору, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Згідно пункту 1.3.2 договору, стандартна процентна ставка у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.2 договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені у пункті 1.31 договору для застосування зниженої процентної ставки.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит та нараховані проценти не пізніше строку зазначеного у пункті 1.2 договору.

Відповідно до пункту 1.7 договору, розрахунок сукупної вартості кредиту за зниженою процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого пунктом 1.2 договору, зазначені у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною даного договору (додаток №1).

Розділом 4 договору передбачена пролонгація строку кредиту, зокрема, зазначено, що позичальник має право продовжити строк користування кредитом необмежену кількість разів. При кожному продовженні строку користування кредитом, між позичальником та товариством укладаються відповідні додаткові угоди, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору сукупна вартість кредиту складає 14 445,00 грн, з яких: 13500,00 грн - сума кредиту, 945,00 грн - сума нарахованих процентів.

В подальшому, а саме: 25 серпня 2020 року, 11 вересня 2020 року, 01 жовтня 2020 року, 18 жовтня 2020 року, 11 листопада 2020 року, 26 листопада 2020 року, 15 грудня 2020 року, 30 грудня 2020 року, 14 січня 2021 року, 03 лютого 2021 року, 17 лютого 2021 року, позивач зазначає, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди про зміну умов договору № 2 від 17 серпня 2020 року, відповідно до яких, зокрема, було продовжено строк дії вказаного кредитного договору.

Вбачається, що відповідно до умов останньої угоди від 17 лютого 2021 року, строк дії договору продовжено до 17 лютого 2021 року, та визначено, що договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

За позицією позивача 27 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміни до умов договору що реструктуризації заборгованості, з якої вбачається, що загальна сума, яка підлягає реструктуризації складає 35720 грн, з яких: сума кредиту 13500 грн, нараховані проценти за користування кредитом 16480 грн, прострочені проценти, передбачені пунктом 6.3 договору 6240 грн.

З умов вказаної додаткової угоди вбачається, що боржник зобов`язується у повному обсязі погасити заборгованість, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора шістьма рівними частинами. Періодичність внесення наступних чергових платежів - кожні 14 днів після внесення першого платежу у терміні сумі згідно графіку погашення заборгованості.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступає ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає права вимоги до боржників.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором 2 на загальну суму 52540 грн, з яких: 13000 грн - тіло кредиту; 39540 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З пункту 9.3 договору про надання фінансового кредиту № 2 від 17 серпня 2020 року вбачається, що даний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником за умовами запропонованої товариством оферти, позичальник має заповнити особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником і ІТС товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 9.4 договору передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання товариством, яке направило пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття (акцепт) позичальником цієї пропозиції (оферти) в порядку, визначеному ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що позичальником при підписанні договору було накладено електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

У позовній заві зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Ця комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Однак матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що кредитором дійсно було надіслано позичальнику зазначений одноразовий ідентифікатор.

Більше того, відомості про накладення ідентифікатора не містяться у відповідних розділах кредитного договору, графа "електронний підпис" є пустою.

Матеріали справи також не містять довідки про ідентифікацію, відомостей про надсилання позичальнику пароля або ж логіна-пароля, у спосіб, визначений законом.

Із зазначеного не можна встановити, що договір № 2 від 17 серпня 2020 року дійсно було підписано відповідачем ОСОБА_1 шляхом накладення електронного цифрового підпису - одноразового ідентифікатора.

Те саме ж стосується із додаткових угод, про які позивач зазначає у позовній заяві, та як вбачається із їх долучених копій, вони також не містять жодних даних про підписання їх ідентифікатором.

Окрім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Долучена до позовної заяви інформаційна довідка про перерахування суми кредиту № 62/831/12 від 14 грудня 2022 року містить лише суму кредиту 13500,00 грн, та номер платіжної картки НОМЕР_1 , однак не містить відомостей про те, що вказана картка належить саме ОСОБА_1 .

Долучений до позовної заяви договір не містить інформації про кредитну карту (номер) позичальника, будь-яких інших належних та достатніх доказів того, що кредитна картка, вказана у довідці має відношення до відповідача, позивачем суду надано не було.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що вказана картка емітована банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 , клопотань щодо витребування такої інформації безпосередньо у банку, який випустив вказану платіжну картку, позивачем заявлено не було.

Довідка, на яку посилався позивач у позові не підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості та нарахованих процентів, за відсутності інших належних доказів, які б у сукупності надали змогу суду встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів позивача та користування ними, є документом, що створений самим позичальником, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності інших документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження підписання відповідачем кредитного договору шляхом накладення електронного цифрового підпису, про який зазначено у позові, а також додаткових угод до нього, надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В. Шаповалова