Справа № 452/4631/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" березня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
із участю: секретаря Кафтан О.Ю.,
представника позивача адвоката Чубенко Н.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Гордон І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , покликаючись на те, що 10 травня 2024 року о 21.45год на 47км+110м автодороги «Львів-Самбір-Ужгород» відбулося зіткнення автомобіля марки «Opel Vectra» під керуванням відповідача та автомобіля марки «AUDI Q7», яким керував позивач, - внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водночас зазначає, що постановою судді Самбірського міськрайонного суду від 11 червня 2024 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; страхове відшкодування в розмірі 160000грн він отримав від ТДВ «СК «Гардіан» - страхувальника винуватця ДТП; зазначені кошти він використав на ремонт автомобіля, однак їх не вистачило для відновлення транспортного засобу в повному обсязі, оскільки згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI Q7» становить 1133749,78грн, з яких вищевказану частину відшкодовано страховою компанією; решту просить у судовому порядку стягнути із винуватця аварії ОСОБА_1 як матеріальну шкоду в розмірі 973749,78грн, а також, враховуючи душевні страждання, які він зазнав, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Самбірська ЦЛ» з діагнозом струс головного мозку, надалі відчував біль голови при фізичних навантаженнях, головокружіння та швидку втомлюваність, і до сьогодні відчуває наслідки ушкодження, дана дорожньо-транспортна пригода викликала сильний психологічний стрес, тривогу, значне погіршення, - і моральну шкоду в сумі 100000гривень.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, яким позов визнав частково та погоджувався на відшкодування матеріального збитку в розмірі 543270,22грн, оскільки такий розмір визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт для відновлення пошкодженої речі; щодо моральної шкоди, то вважав заявлену суму надмірною, оскільки така не відповідає глибині душевних страждань, перенесених позивачем, а тому на його думку останній не довів розмір моральної шкоди 100000грн.
У судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Чубенко Н.М. позов підтримали, просили його задовольнити з викладених підстав у зверненні до місцевого суду. Відповідач і його представник-адвокат позов визнали частково та погоджувалися сплатити позивачу 543270,22грн, а щодо моральної шкоди заперечували з тих підстав, що позивачем не доведено душевні страждання, що описані у позові.
З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення сторонам роз`яснено наслідки відповідної процесуальної дії.
Судом установлено, що 10.05.2024 року о 21год. 45хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород 47 км.+110 м, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «OPEL VECTRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.2.3; 12.1; 10.1; 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху об`їжджаючи припаркований на узбіччі транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ ACTROS 1846» р.н. НОМЕР_2 з причіпом KRONE SD р.н. НОМЕР_3 та здійснив зіткнення із автомобілем «AUDI Q7» р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався назустріч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.
Із постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винуватим та притягнуто адміністративної за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і доказуванню не підлягає.
Як убачається із полісу №ЕР-218362802 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «OPEL VECTRA» р.н. НОМЕР_1 застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю встановлено в розмірі 320000грн, за шкоду, заподіяну майну встановлено в сумі 160000грн, франшиза 0грн.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами ТДВ «СК «Гардіан здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в сумі 160000грн.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до приписів ст. ст. 1187, 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Враховуючи те, що відповідач визнав суму 543270,22грн, що становить вартість матеріального збитку та погоджувався на стягнення такої з нього, враховуючи те, що відшкодуванню підлягає реальна вартість втраченого майна згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу, тому суд вважає, що із відповідача має бути стягнуто матеріальну шкоду у вказаній сумі.
Окрім стягнення майнової шкоди позивач просить стягнути в його користь 100000 гривень моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я.
Згідно Висновку експерта №84/24 від 25 червня 2024 року ОСОБА_2 виставлено діагноз струс мозку, забійно-рвана рана тім`яної ділянки голови, які утворились від дії твердих тупих предметів, по давності утворення може відповідати часу 10.05.2024р., можливо в час і при обставинах вказаних в постанові і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Із Виписки з медичної карти амбулаторного хворого №5434 вбачається, що ОСОБА_2 рекомендоване подальше амбулаторне лікування у невролога поліклініки по місцю проживання.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У відповідності до вимог п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що діями відповідача позивачеві ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок ушкодження здоров`я, а саме струсу головного мозку, позивач зазнав душевних страждань, тривалий час потерпає від головних болів, зазнав сильного психологічного стресу, відчуває емоційну нестабільність.
Тому, враховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Під час провадження в справі ОСОБА_1 як відповідачем у цивільному спорі не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування неналежності, недопустимості наявних у цивільній справі документів; не зазначено доказів, які б спростовували кожну обставину, наведену в зверненні до суду ОСОБА_2 із доказами, на які він покликався; не доведено, що шкоду завдано не з його вини; не спростовано причинно-наслідкового зв`язку між його діянням та результатом, що настав. Напротивагу відповідач та його представник-адвокат позов визнали частково, погодились сплатити позивачу 543270,22грн.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 6644(шість тисяч шістсот сорок чотири) гривні сплачених документально підтверджених судових витрат.
Повернути платнику ОСОБА_2 частину сплаченого судового збору 10.12.2024 року згідно Платіжної інструкції №1Н7В-С184-А9ВА-СН1В в АТ Універсал Банк у розмірі 4305(чотири тисячі триста п`ять гривень)грн. на рахунок отримувача ГУК у Львів/Самбірська тг/22030101; код-38008294; ІВАN- НОМЕР_8 ; призначення платежу 101; оплата судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 14 березня 2025 року повного судового рішення.

Суддя