ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/698/25 Справа № 185/3390/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Новкової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №185/3390/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок отриманих професійних захворювань, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Юдіної С.Г., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року адвокат Мотуз О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 з 24.05.2004 року по 27.09.2017 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 27.09.2017 року його було звільнено з роботи. Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою та не можуть заперечуватись відповідачем.

За час роботи на даному підприємстві ОСОБА_1 отримав хронічні професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, сприяли розвитку професійних захворювань.

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 04 січня 2018 року серії 12 ААА №051133 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яких: 45% - радикулопатія, дефартрози, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 04 січня 2018 року Серії 12 ААА №732429 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню. Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 09 січня 2019 року Серії 12 ААА №075522 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яким: 45% - радикулопатія, дефартрози, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 09 січня 2019 року Серії 12 ААБ №204399 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується медичним висновком №1448 від 05.12.2017, випискою-епікризом №33 від 04.02.2020 року, випискою епікризом №406 від 30.11.2021 року.

Відповідно до випискиепікризу №406 від 30.11.2021 року, позивач має скарги на виражений біль в грудному та поперековому відділах хребта, з іррадіацією в нижні кінцівки, оніміння в кінцівках, обмеження рухів в попереку, біль плечових, ліктьових та колінних суглобах, слабкість в руках, порушення ходи.

Вказує, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематично необхідністю отримання медичної допомоги. Зазначає, що він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 245000 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті професійного захворювання у розмірі 120 000 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір, а саме стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір в доход держави у розмірі 1200 грн. 00 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду змінити ухваливши рішення, яким зменшити присуджену суму відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь позивача 60 000 грн., які виплачувати позивачеві ануїтет ними щомісячними платежами протягом трьох місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а з наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці, а виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення її стійкої втрати працездатності за висновком МСЕК. Окрім цього, вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що позивач зробив свідомий добровільний вибір ним професії та відповідного місця роботи. Позивач під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів вже відчував симптоми захворювань, проте приховував від відповідача дані факти з метою набуття необхідного стажу для виходу на пільгову пенсію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мотуз О.В. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». 27 вересня 2017 року позивача звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічні професійні захворювання.

20 грудня 2017 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, з якого вбачається, що ОСОБА_1 05 грудня 2017 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини м. Кривий Ріг встановлено діагноз: радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорна приглухуватість.

Даним актом встановлені обставини виникнення хронічного професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого. Недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що полягало у перевищенні гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності та до виникнення хронічного професійного захворювання, та відповідно до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, з причини отримання внаслідок наведених факторів професійного захворювання, втрати працездатності на рівні 60% та 3 група інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.153, 237-1 КЗпП України.

Частина ч.4 ст. 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст.237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2017 року.

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20 грудня 2017р., затвердженого головним державним санітарним лікарем м. Павлограда, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, звазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

П.16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Згідно п.17 зазначеного акту причинами професійного захворювання є: хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 36 раз перевищує ГДК (фактичне значення 72,8 мг/м3, при допустимому 2 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88. Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 10 дБА (фактичне значення 90 дБА, при допустимому 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99; еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий на 1 дБ (фактичне значення 113 дБ, при допустимому 112 дБ) по ДСН 3.3.6.039-99.

Важкість праці: перебування у вимушеній робочій позі (на колінах, навпопічки) 44,4 % часу зміни, при допустимому перебування у вимушеній робочій позі до 10% часу зміни; нахили тулуба (вимушені, більше 300) кількість за зміну 156, при допустимому 51-100 разів; величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, (к/с) за участю м`язів тулубу та ніг 432 000 кг/с, при допустимому до 100 000.

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії від 04 січня 2018 року серії 12 ААА № 051133 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яких: 45% - радикулопатія, дефартрози, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - туговухість.

Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 04 січня 2018 року Серії 12 ААА № 732429 ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню з 03 січня 2018 року. Протипоказана важка фізична праця, підземні види праці. Робота в умовах дії пилу, шуму. Рекомендовано нагляд та лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги до довідки серії 12 ААА № 075522 від 09 січня 2019 року ОСОБА_1 повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності з яких: 45% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - туговухість.

Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 204399 від 09 січня 2018 року, ОСОБА_1 повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню з 01 лютого 2019 року, рекомендовано нагляд та лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Судом враховано, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є доведеним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди відсутні.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо вимоги відповідача про розстрочення виконання рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.

Відповідно до положень ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», при зверненні з вимогою про розстрочення виконання рішення суду посилається на тяжке фінансове становище та з метою запобігання банкрутства підприємства критичної інфраструктури, яке здійснює свою діяльність у військовий час, проте відповідачем не доведено, що матеріальні збитки підприємства настільки великі, що роблять неможливим виконання рішення суду.

Суд зазначає, що складне матеріальне становище не може вважатися винятковою обставиною, що ускладнює виконання рішення суду і не є достатньою для розстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, вимога про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 01 серпня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок отриманих професійних захворювань - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова

Повне судове рішення складено 19.03.2025 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв