Справа № 946/6916/24
Провадження № 2/946/1160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засіданні Шарова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, Рада адвокатів Одеської області, недержавна некомерційна професійна організація «Національна Асоціація Адвокатів України», Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), Ізмаїльська районна рада Одеської області, Ізмаїльський державний гуманітарний університет, про заборону вчиняти певні дії і стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, Рада адвокатів Одеської області, недержавна некомерційна професійна організація «Національна Асоціація Адвокатів України», Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), Ізмаїльська районна рада Одеської області, Ізмаїльський державний гуманітарний університет, про заборону вчиняти певні дії і стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 24 квітня 2018 року в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 500/2395/18 за позовом ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до Селянського (фермерського) господарства «Чебана Петра Григорійовича», Селянського (фермерського) господарства «Ніколенко Ігор Степанович», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , Державна служба морського та річкового транспорту України (Адміністрація судноплавства). Предметом спору по вказаній справі є визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування порому «Кислицький» з чужого незаконного володіння. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представляють інтереси ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших відповідачів у цивільній справі № 500/2395/18, використовуючи при цьому документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », сприяючи вчиненню численних кримінальних та адміністративних правопорушень з використання вказаних вище підроблених документів. Так само, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовують документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», які містять пряме посилання на вказані підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». При цьому, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи у статусі адвокатів, були неодноразово проінформовані про підроблення таких документів, проте, упродовж періоду з 28 квітня 2018 року до цього часу безперервно вчиняють дії, спрямовані на полегшення вчинення злочинів їхніми клієнтам, де такі злочини пов`язані з використанням підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». Зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово були проінформовані про те, що Одеським апеляційним судом, Приморським районним судом м. Одеси, Одеською обласною прокуратурою, Чорноморською окружною прокуратурою Одеської області, Болградським районним судом Одеської області було остаточно встановлено, що документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» є підробленими. До підроблених документів відносить зокрема, так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року. Так, у 2017 році так званий пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» було зареєстровано на ОСОБА_6 на підставі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом вже померлої посадової особи (інженеру Регістру судноплавства України ОСОБА_12 ), де ОСОБА_12 , як це наразі встановлено, помер ще у 2007 році. При цьому, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші відповідачі, які є клієнтами адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Златі Д.С., використовують підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» разом з самим «поромом « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». Так само і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 упродовж періоду з квітня 2018 року і до моменту подання цієї скарги використовують в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області та інших судах України підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», а також документи, що містять пряме посилання на підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», як за вказівками своїх клієнтів, так і за власною ініціативою. Факт підроблення так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року та інших документів ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» остаточно встановлено в результаті досудового розслідування, а також повною мірою визнано Адміністрацією судноплавства України. Тим не менш, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , будучи проінформованими неодноразово про відповідні судові рішення, що набрали законної сили, та численні процесуальні рішення прокурорів, продовжують систематично використовувати за наказами своїх клієнтів та за власною ініціативою вказані вище підроблені документи, а також документи, що містять пряме посилання на підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , будучи повною мірою проінформованими про доведений факт підроблення документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», упродовж останніх майже семи років (починаючи з вересня 2017 року) безперервно надають своїм клієнтам підтримку з безпосереднього (прямого) використання зазначених вище підроблених документів, а також самі використовують вказані підроблені документи, грубо порушуючи при цьому Правила адвокатської етики та всіляко дискредитуючи адвокатуру України. Через систематичні дії ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо використання ними підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» в українському суспільстві та професійній адвокатській спільноті створено враження, що окремі адвокати мають «привілей» або «індульгенцію» безкарно використовувати підроблені документи, а також документи, що містять пряме посилання на підроблені документи. Крім того, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , починаючи з 28 квітня 2018 року і до моменту подання цієї позовної заяви, регулярно, систематично та цілеспрямовано використовують в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області та інших судах України документи, що містять пряме посилання на підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», як за вказівками своїх клієнтів ( ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ), так і за власною ініціативою. Крім того, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , починаючи з 28 квітня 2018 року і до моменту подання цієї позовної заяви, регулярно, систематично та цілеспрямовано надають як адвокати поради своїм клієнтам (відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншим відповідачам у цивільній справі № 500/2395/18), спрямовані на: полегшення вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з незаконною експлуатацією так званого «порому «Кислицький»» на підставі підроблених документів, виготовлених на ім`я ОСОБА_6 ; полегшення вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконною експлуатацією так званого «порому «Кислицький»» на підставі підроблених документів, виготовлених на ім`я ОСОБА_6 ; полегшення вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); полегшення вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з доставленням в Україну осіб через Державний кордон України у незаконний спосіб з використанням так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підставі підроблених документів (у тому числі на підставі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015); полегшення вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з доставленням в Україну вантажів та предметів через Державний кордон України у незаконний спосіб з використанням так званого «порому «Кислицький»» на підставі підроблених документів (у тому числі на підставі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015). 28.02.2023 року дізнавач СД Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області лейтенант поліції Кузьмінчук Д.О., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0003076 від 30.10.2017 року у приміщенні кабінету № 223 Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Одеській області, з дотриманням вимог статей 65, 66, 95, 104, 106, 223, 224 КПК України, допитала як свідка ОСОБА_3 . При цьому, cвідок ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КПК України був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. По суті поставлених запитань свідок ОСОБА_3 дав наступні показання (мовою оригіналу): «Я, адвокат Арнаут А.Г., на підставі договору про надання правничої допомоги здійснюю представництво інтересів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у цивільній справі N 500/2395/18 за позовом ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до селянського (фермерського) господарства «Чебана Петра Григорійовича», селянського (фермерського) господарства «Ніколенко Ігор Степанович», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Також, мною здійснювалося представництво ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 3 доданих до матеріалів справи N 500/2395/18 документів, мені стало відомо, що позивачі по справі стверджують, що нібито було захоплено паром, який належить ОСОБА_5 . В той же час, зі слів моїх клієнтів, ніякого захоплення порому не було, паром належав на праві власності ОСОБА_6 . При цьому, слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що пароми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є різними за своїми характеристиками. Вказані обставини відомі мені виключно з матеріалів цивільної справи та зі слів клієнтів та пов`язані зі здійсненням професійної діяльності». Відтак, на час проведення допиту від 28.02.2023 року ОСОБА_3 не міг не знати, що так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року є підробленим документом. Під час розгляду справи № 500/2395/18 відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продемонстрували суперечливу поведінку, що додатково доводить їхній прямий умисел на використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», а також на вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень з використанням так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підроблених документах. Так, у судовому засіданні від 24.11.2023 року у справі № 500/2395/18 в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області ОСОБА_4 задекларував, що відповідачі не будуть посилатися на так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року в силу наявності ознак підроблення такого «документу». У судовому засіданні від 13.12.2023 року у справі № 500/2395/18 в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області ОСОБА_2 визнав у відкритому судовому засіданні, що ОСОБА_6 використав підроблені документи через подання таких підроблених документів до Укртрансбезпеки. Проте, вже у судовому засіданні від 26.07.2024 року ОСОБА_4 заперечив підроблення так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року, наголосивши, що вказаний «документ», підробленим не є, як на думку ОСОБА_4 . У судовому засіданні у цивільній справі № 500/2395/18, яке мало місце 26-го липня 2024 року, адвокат Златі Д.С. отримав 198 запитань, поставлених йому у судовому засіданні на моє доручення. Усі вказані питання стосувалися обставин реєстрації так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі, як встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили, підроблених документів, а також подальшого використання так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підставі підроблених документів, виготовлених злочинною організацією на ім`я ОСОБА_6 . Проте адвокат Златі Д.С. надав на 188 запитань одну й ту ж саму відповідь «НЕ ЗНАЮ». Позивачка зазначає, що внаслідок вказаних умисних дій відповідачів, які мають умисний характер, є результатом незаконної домовленості між відповідачами, спрямовані на легітимізацію підроблених документів та надання сприяння злочинній організації, їй завдано глибоку та непоправну моральну шкоду, як потерпілій у кримінальному провадженні № 0003076 та як цивільному позивачу у кримінальному провадженні № 0003076, через руйнування її уявлень про роль адвокатури в Українській Державі та українському суспільстві через надання доказів того, що адвокати безкарно можуть створювати умови для незаконної втечі злочинців від заслуженої кримінальної відповідальності та правопорушників від заслуженої адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного позивачка просить суд:

- заборонити відповідачам використовувати у будь-який спосіб підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015), подані ОСОБА_6 через свого представника до Укртрансбезпеки з метою державної реєстрації так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підроблених документах;

- стягнути з відповідачів суму завданої їй відповідачами моральної шкоди у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. через використання відповідачами підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015), поданих ОСОБА_6 до Укртрансбезпеки з метою державної реєстрації так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», а також через використання відповідачами документів, що містять посилання на підроблений «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015, а також через надання сприяння відповідачами у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015) за наслідками дій, вказаних у мотивувальній частині позовної заяви, а також через заперечення відповідачами факту підроблення «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року.

Постановити окрему ухвалу за фактом виготовлення підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015).

Постановити окрему ухвалу за фактом використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015).

Постановити окрему ухвалу за фактом подальшого надання сприяння з боку відповідача у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» (у тому числі так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015).

Постановити окрему ухвалу за фактом надання завідомо неправдивих показань ОСОБА_3 під час його допиту від 28.02.2023 року дізнавачу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні № 0003076.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 06.09.2024 року прийнято справу до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та розпочато підготовче провадження у справі (а.с.184 т.2).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.23 т.5).

Протокольною ухвалою суду від 27.11.2024 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів надати відповіді на поставлені питання.

Згідно заяви відповідач ОСОБА_3 від 16.12.2024 року, керуючись ч.6 ст. 93, п.2 ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 ЦПК України, ч.ч.1, 3 ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повідомив суду, що відмовляється надавати письмові відповіді на питання (а.с.117-118 т.5).

Згідно заяви відповідач ОСОБА_2 від 18.12.2024 року, керуючись ч.6 ст. 93, п.2 ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 ЦПК України, ч.ч.1, 3 ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повідомив суду, що відмовляється надавати письмові відповіді на питання (а.с.133-134 т.5).

Згідно заяви відповідач ОСОБА_4 від 24.12.2024 року, керуючись ч.6 ст. 93, п.2 ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 ЦПК України, ч.ч.1, 3 ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повідомив суду, що відмовляється надавати письмові відповіді на питання (а.с.214-216 т.5).

17.09.2024 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву (а.с.209-218 т.3), в якому вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заборону вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачка не конкретизує та не зазначає чітко у позовній заяві, які саме дії з використання «підроблених документів» було вчинено ним, ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також коли саме та які саме поради, спрямовані на сприяння вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням документів та експлуатацією парому ОСОБА_13 , надавав він та інші відповідачі своїм клієнтам. Зазначив, що при здійсненні представництва інтересів своїх клієнтів у цивільній справі № 500/2395/18, ані він, ані інші відповідачі не використовували підроблені документи, не надавали своїм клієнтам поради, спрямовані на вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з використанням документів на паром Кислицький та його експлуатацією, а представництво інтересів клієнтів здійснюється виходячи з переваг інтересів клієнта у межах дотримання принципу законності. Вказав, що спір ініційовано позивачкою з метою втручання у правову позицію адвокатів у інших справах та створення перешкод здійсненню адвокатської діяльності. Також зазначив, що з урахуванням того, що підроблення документів є правопорушенням за яке передбачена кримінальна відповідальність, доведення факту підроблення документів повинно відбуватися виключно за результатом розгляду кримінального провадження та винесення обвинувального вироку, а позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження факту наявності обвинувального вироку, яким підтверджено підроблення документів. Додатково наголосив на тому, що підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачки немає, оскільки з боку відповідачів відсутня протиправна поведінка, що є обов`язковою умовою для стягнення моральної шкоди.

17.09.2024 року відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву від 17.09.2024 року (а.с.231-239 т.3), в якому вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заборону вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачка не конкретизує та не зазначає чітко у позовній заяві, які саме дії з використання «підроблених документів» було вчинено ним, ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також коли саме та які саме поради, спрямовані на сприяння вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням документів та експлуатацією парому ОСОБА_13 , надавав він та інші відповідачі своїм клієнтам. Зазначив, що при здійсненні представництва інтересів своїх клієнтів у цивільній справі № 500/2395/18, ані він, ані інші відповідачі не використовували підроблені документи, не надавали своїм клієнтам поради, спрямовані на вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з використанням документів на паром Кислицький та його експлуатацією, а представництво інтересів клієнтів здійснюється виходячи з переваг інтересів клієнта у межах дотримання принципу законності. Вказав, що спір ініційовано позивачкою з метою втручання у правову позицію адвокатів у інших справах та створення перешкод здійсненню адвокатської діяльності. Також зазначив, що з урахуванням того, що підроблення документів є правопорушенням за яке передбачена кримінальна відповідальність, доведення факту підроблення документів повинно відбуватися виключно за результатом розгляду кримінального провадження та винесення обвинувального вироку, а позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження факту наявності обвинувального вироку, яким підтверджено підроблення документів. Додатково наголосив на тому, що підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачки немає, оскільки з боку відповідачів відсутня протиправна поведінка, що є обов`язковою умовою для стягнення моральної шкоди.

18.09.2024 року відповідач ОСОБА_4 надав суду відзив на позовну заяву від 17.09.2024 року (а.с.244-251 т.3), в якому вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заборону вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачка не конкретизує та не зазначає чітко у позовній заяві, які саме дії з використання «підроблених документів» було вчинено ним, ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також коли саме та які саме поради, спрямовані на сприяння вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням документів та експлуатацією порому Кислицький, надавав він та інші відповідачі своїм клієнтам. Зазначив, що при здійсненні представництва інтересів своїх клієнтів у цивільній справі № 500/2395/18, ані він, ані інші відповідачі не використовували підроблені документи, не надавали своїм клієнтам поради, спрямовані на вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з використанням документів на паром Кислицький та його експлуатацією, а представництво інтересів клієнтів здійснюється виходячи з переваг інтересів клієнта у межах дотримання принципу законності. Вказав, що спір ініційовано позивачкою з метою втручання у правову позицію адвокатів у інших справах та створення перешкод здійсненню адвокатської діяльності. Також зазначив, що з урахуванням того, що підроблення документів є правопорушенням за яке передбачена кримінальна відповідальність, доведення факту підроблення документів повинно відбуватися виключно за результатом розгляду кримінального провадження та винесення обвинувального вироку, а позивачка не надано суду жодних доказів на підтвердження факту наявності обвинувального вироку, яким підтверджено підроблення документів. Додатково наголосив на тому, що підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачки немає, оскільки з боку відповідачів відсутня протиправна поведінка, що є обов`язковою умовою для стягнення моральної шкоди.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, через перебування представника у відрядженні, однак про причини своєї не явки суду не повідомила, доказів перебування представника у відрядженні суду не надала (а.с.65 т.7).

Представник позивачки адвокат Ягунов Д.В., та представник третьої особи Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України не прийняли участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд провести розгляд справи у його відсутності, відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог (а.с.73 т.7).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд провести розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог (а.с.72 т.7).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд провести розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог (а.с.71 т.7).

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були сповіщені належним чином.

Представник Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії Одеської області надав суду заяву, в якій вказав, що Кваліфікаційно - дисциплінарної комісія Одеської області безпідставно залучена позивачкою до участі у вказаній справі в якості третьої особи. Викладене в позовній заяві обґрунтування залучення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії Одеської області до участі у справі в якості третьої особи не ґрунтується на нормах матеріального і цивільного процесуального права, зокрема, воно суперечить положенням ст.ст. 33, 36, 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і ст. 53 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 33, 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом, за результатами розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Рішення суду, яким цивільну справу вирішено по суті, не є згідно із названим Законом підставою для здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвоката. Між сторонами по справі № 946/6916/24 і КДКА Одеської області не існує будь-яких прав і обов`язків. Просить суд розглянути цивільну справу № 946/6916/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заборону вчиняти певні дії і стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій справі рішення за відсутності представника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області (а.с. 173 т.4).

Представник недержавної некомерційної професійної організація «Національна Асоціація Адвокатів України» надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглядати справу у відсутність представника недержавної некомерційної професійної організація «Національна Асоціація Адвокатів України» (а.с. 237 т.4, а.с.55 т.5).

Представник Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що Адміністрацією судноплавства було встановлено, що у 2017 році пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» було зареєстровано ОСОБА_6 в Укртрансбезпеці через свого представника ОСОБА_14 , яким було подано відповідні документи. Наразі, достовірність документів, що слугували підставою для реєстрації «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зокрема з огляду на наявність ознак підроблення, досліджуються в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003076 та №0000047. Водночас, Адміністрація судноплавства зауважує, що, відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1069 від 26.09.1997, що діяв на момент реєстрації в Укртрансбезпеці у 2017 році «порому «Кислицький»», уся відповідальність за повноту і точність реєстраційних даних про судно, а також за наслідки, які можуть виникнути через подання недостовірних відомостей про судно, несе стверджуваний власник судна, тобто ОСОБА_6 . Додатково зазначив, що реєстрація несамохідного порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в Державному судновому реєстрі України здійснювалась Державною службою України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека), відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.1997 №1069 (далі - Порядок). Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 року №1095 «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України», Адміністрація судноплавства не є правонаступником Укртрансбезпеки. Відповідно до Порядку, що діяв на момент подання ОСОБА_6 документів до Укртрансбезпеки щодо реєстрації порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідальність за повноту і достовірність поданих документів несе заявник (особа, яка звертається в його інтересах), тобто ОСОБА_6 . При цьому, відповідно до Порядку реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 11.04.2022 №203, відповідальність за повноту і точність реєстраційних даних про пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які можуть надаватися під час будь- яких реєстраційних дій щодо порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », несе власник судна. З урахуванням вищевикладених обставин, а також беручи до уваги вимоги законодавства, Адміністрація судноплавства, позбавлена можливості встановлення достовірності чи недостовірності документів, поданих до Укртрансбезпеки щодо реєстрації несамохідного порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », питання щодо наявності ознак підроблення документів належить до компетенції правоохоронних органів та/або суду. Також, забезпечуючи виконання повноважень визначених статтею 19 Конституції України та Положенням, посадовими особами Адміністрації судноплавства здійснено огляди несамохідного порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за результатами яких складено: - акт огляду несамохідного судна від 20.09.2019 №001, відповідно до якого, виданий припис про заборону експлуатації несамохідного порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.09.2019 року № 001; - протокол про адміністративне правопорушення за статтею 188-15 КУпАП від 29.08.2021 року №АВ001182, по якому винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення від 02.09.2021 року №АВ001182; - протокол про адміністративне правопорушення за статтею 188-15 КУпАП від 21.01.2022 року №АВ001183, по якому винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення від 24.01.2022 № АВ001183; - акт огляду несамохідного судна від 01.09.2022 року № 001, відповідно до якого, виданий припис про заборону експлуатації судна до усунення порушень від 01.09.2022 року № 001. Адміністрацією судноплавства 30.04.2024 року проведено перевірку дотримання вимог безпеки судноплавства та фактичного використання судна «Кислицький», в межах компетенції. Посадовими особами Адміністрації судноплавства було встановлено, що пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має жостке з`єднання (за допомогою металевих пальців) до іншого несамохідного судна та фактично являє собою плавучу гідротехнічну споруду за допомогою якої можливе переправлення з одного на інший берег Кислицького рукаву. Візуально несамохідний пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має деформацію корпусу сварного з`єднання бортової та торцевої обшивки. Деформація обшивки знаходиться у місці з`єднання. Крім того, посадовими особами встановлено, що несамохідний пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 » пришвартований до необладнаного берега у нерухомому стані, пересувань не здійснює, зберігання нафто-паливних сумішей не встановлено, устаткування, яке використовувалось раніше для руху судна між берегами демонтовано (а.с.179-186 т.5).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі № 759/14068/19.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім наявних прав, особи, що беруть участь у справі, наділені також певними обов`язками, що кореспондують процесуальним правам інших осіб, та дають змогу здійснювати ефективний розгляд справи судом. При цьому, процесуальні права і обов`язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, не можуть визнаватися більш або менш важливими ніж права і обов`язки іншої особи, яка бере участь у справі.

Відповідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч.ч.1,4 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно ч.1 ст.64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Право на розгляд справи судом протягом розумного строку належить як позивачу, так і відповідачу.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому вирішені справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та їх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з цим, приписами процесуального права також визначено (стаття 4 ЦПК України), що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вказані положення статті 4 ЦПК України і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).).

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить суд заборонити відповідачам використовувати у будь-який спосіб підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015), подані ОСОБА_6 через свого представника до Укртрансбезпеки з метою державної реєстрації так званого «порому «Кислицький»» на підроблених документах. При цьому позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що з 24 квітня 2018 року в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 500/2395/18 за позовом ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до Селянського (фермерського) господарства «Чебана Петра Григорійовича», Селянського (фермерського) господарства «Ніколенко Ігор Степанович», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , Державна служба морського та річкового транспорту України (Адміністрація судноплавства). Предметом спору по вказаній справі є визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування порому «Кислицький» з чужого незаконного володіння. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представляють інтереси ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших відповідачів у цивільній справі № 500/2395/18, використовуючи при цьому документи на ім`я ОСОБА_6 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які позивачка вважає підробленими, та сприяючи вчиненню численних кримінальних та адміністративних правопорушень з використання вказаних підроблених документів, у зв`язку з чим вона просить суд, зокрема, заборонити кожному з відповідачів використовувати у будь-який спосіб підроблені документи.

Водночас, позивачкою не надано допустимих та належних доказів на підтвердження факту порушення, невизнання чи оспорювання з боку відповідачів саме її права чи охоронюваного законом інтересу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачки в частині позову, а саме, заборони відповідачам використовувати у будь-який спосіб підроблені документи на ім`я ОСОБА_6 (у тому числі так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015), подані ОСОБА_6 через свого представника до Укртрансбезпеки з метою державної реєстрації так званого «порому « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» на підроблених документах не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю порушення цивільних прав та законних інтересів позивачки.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Водночас, позивачкою не надано допустимих та належних доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди в наслідок протиправної поведінки відповідачів, яке б призвело до порушення її прав.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яка завдана їй використанням підроблених документів, легітимізацією підроблених документів,сприянням вчинення клієнтами відповідачів кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням документів та експлуатацією парому «Кислицький», зазначаючи серед іншого, що їй завдано моральну шкоду, як потерпілій у кримінальному провадженні № 0003076 та як цивільному позивачу у кримінальному провадженні № 0003076.

Відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною сьомою ст. 128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Водночас, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження факту наявності обвинувального вироку, яким підтверджено вчинення відповідачами кримінального правопорушення за вчинення якого їх притягнуто до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, Рада адвокатів Одеської області, недержавна некомерційна професійна організація «Національна Асоціація Адвокатів України», Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), Ізмаїльська районна рада Одеської області, Ізмаїльський державний гуманітарний університет, про заборону вчиняти певні дії і стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Щодо вимог позивачки про винесення судом окремих ухвал, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні таких вимог у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 328 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 82, 83, 95, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , треті особи Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, адреса місцезнаходження юридичної особи: 65000, м.Одеса, вул. Святослава Караванського, 23, Рада адвокатів Одеської області, адреса місцезнаходження юридичної особи: 65000, м.Одеса, вул. Святослава Караванського, 14, недержавна некомерційна професійна організація «Національна Асоціація Адвокатів України», адреса місцезнаходження юридичної особи: 04070, м.Київ, вул. Борисоглібська, будинок 3, 5 поверх, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), адреса місцезнаходження юридичної особи: 01135, м. Київ, просп. Берестейський (Перемоги), 14, Ізмаїльська районна рада Одеської області, адреса місцезнаходження юридичної особи: 68601, Україна, Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності, 62, Ізмаїльський державний гуманітарний університет, адреса місцезнаходження юридичної особи: 68610, Україна, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Рєпіна, 12, про заборону вчиняти певні дії і стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 березня 2025 року.

Суддя: Т.П.Пащенко