ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/1182/21 Головуючий суддя І інстанції Уварова Ю. В.
Провадження № 22-ц/818/505/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: спори про припинення права власності на земельну ділянку
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Котляра Андрія Олексійовича на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2024 року, по цивільній справі № 613/198/24, за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову, у цивільній справі №613/1182/21 за позовом Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади до ОСОБА_1 , Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації та повернення земельної

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2021 року позовну заяву керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов.

19 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» подано представником третьої особи ФОП ОСОБА_2 адвокатом Геріх Наталією Анатоліївною заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:001:0123 та :00:001:0122 та шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо вказаних земельних ділянок.

Заява мотивована тим, що Керівник Богодухівської окружної прокуратури звернувся з позовом до Богодухівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , в якому просить: визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення XV сесії VI скликання Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 22.03.2012 №98-УІ, в частині затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та передачі у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,6908 га за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1:00:001:0074, серія ЯМ №389812, виданий ОСОБА_1 , зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області №01114; скасувати рішення про державну реєстрацію від 10.08.2012, на підставі якого до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку внесено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1:00:001:0074 за ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер 1:00:001:0074, площею 0,6908 га, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Богодухівського району - державі в особі Богодухівської міської ради Харківської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 1:00:001:0074 перебуває в межах прибережної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер :01:004:0001, яка розташована за межами населеного пункту на території Куп`єваської сільської ради та перебуває в оренді фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на підставі договору оренди 16.08.2007 та відноситься до земель водного фонду.

За клопотанням відповідача було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої встановлено, що на дату передачі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074, площею 0,6908 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 від 22 березня 2012 року, нормативний розмір прибережної захисної смуги становив 50 метрів, відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, при затверджені технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) рішенням XV сесії VI скликання Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 22 березня 2012 року 98-VI «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 », частина земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074 знаходилась в контурі, що визначені нормативними розмірами прибережної захисної смуги ставка. Також експертом встановлено, що на дату проведення обстеження Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.08.2020, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0074, площею 0,6908 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 знаходилась в контурі, що визначені нормативними розмірами прибережної захисної смуги ставка відповідно до вимог ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного Кодексу України та становить 50 метрів. Площа накладання становить 0,2917 га.

Після проведення експертизи відповідачем був здійснений поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074, в результаті чого утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:0123, :00:001:0122, що підтверджується відомостями в Земельного кадастру. Тобто відповідачем вчинено дії, спрямовані на унеможливлення виконання можливого майбутнього рішення у цій справі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки з кадастровим :00:001:0074.

Такі дії відповідача представник третьої особи вважає недобросовісними, оскільки на підготовчому судовому засіданні, яке було проведено 23.08.2024 року, безпосередньо коли було вирішено питання про перехід до стадії слухання по суті, відповідач навмисно приховав факт поділу земельної ділянки з метою утруднення в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки фактично предметом спору в даній справі є земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0074, яка на сьогоднішній день вже не існує.

З огляду на поведінку відповідача представник вважає, що на сьогоднішній день існує загроза відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:001:0123 та :00:001:0122 (які утворилися у зв`язку з поділом земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074) на користь третіх осіб, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про повернення земельних ділянок державі

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2024 року частково задоволено заяву про забезпечення позову.

Заборонено відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га відповідно, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 та заборонити вчинення реєстраційних дії щодо зазначених земельних ділянок.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Котляр Андрій Олексійович в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та прийняти судове рішення про повну відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову представника третьої особи ФОП ОСОБА_2 - адвоката Геріх Н.А.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та не містить належного мотивування; не відповідає завданням цивільного судочинства; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом не було враховано висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладених в його постановах; судом не були повно та всебічно з`ясовані обставини справи, на які позивач посилався в обгрунтування свого позову; заяву про забезпечення позову подано третьою особою, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору, а отже не може вважатися особою, суб`єктивне право якої порушене; засіб забезпечення позову не стосується

предмету позовних вимог.

Вказав, що із заявою про забезпечення позову звернувся представник третьої особи ФОП Константинова О.А., яка не є позивачем у справі, самостійні вимоги щодо предмету позову третьою особою не заявлялися. А отже, застосування забезпечення позову в інтересах третьої особи, яка не вважає, що її суб`єктивне право порушено та не має самостійних вимог до предмету спору, не відповідає завданням інституту забезпечення позову та суперечить принципам диспозитивності та змагальності цивільного судочинства.

Зауважив, що судом першої інстанції не враховано, що з позовною заявою до суду звернувся керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави, а не в інтересах

ФОП ОСОБА_2 , яким жодних матеріально-правових вимог у даній справі не заявлено. Проте, саме позивач або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, і тим самим набуває права позивача, можуть звертатися до суду з заявою про забезпечення позову. Якщо ж прокурор звернувся з позовом в інтересах ФОП ОСОБА_2 , на чому власне і наголошує сторона відповідача при розгляді цієї справ, вказуючи на відсутність порушень інтересів держави, то заява прокурора мала би бути залишена без розгляду за результатами проведеного підготовчого засідання відповідно до п.1 ч.2 ст. 200 ЦПК України. Адже в такому разі прокурор не набуває процесуального статусу органу, якому законом (статтею 56 ЦПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності). У той же час, предметом позову керівника Богодухівської окружної прокуратури є земельна ділянка кадастровий номер 1:00:001:0074, площею 0,6908 га, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Богодухівського району, яку прокурор просить суд повернути державі в особі Богодухівської міської ради Харківської області. Проте, судом заборонено відчуження земельних ділянок з іншими кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га, які не є ні предметом спору, ні предметом позову в даній справі. Районний суд лише послався на те, що в судовому засіданні йому для огляду надавалась копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , адресованої компетентним органам про поділ належної йому земельної ділянки на дві окремі. Тому у суду є підстави вважати, що відповідачем здійснено поділ належної йому земельної ділянки на дві окремі. Однак, треба зауважити, що ОСОБА_1 є законним власником земельних ділянок. Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер - :00:001:0074 (цільове призначення: 01.03. для ведення особистого селянського господарства, площа 0,6908 га) в установленому законодавством порядку набуто ОСОБА_1 ще в далекому 2012 році. Така земельна ділянка була надана ОСОБА_1 на підставі рішення XV сесії VI скликання Куп`єваськоі сільської ради Богодухівського району Харківської області від 22 березня 2012 року номер 98-VI«Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 », яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), гр. ОСОБА_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 та передано безкоштовно останньому у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 , загальною площею - 0,9408 га., в тому числі: - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею - 0,2500 га., - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6908 га. При цьому, на стадії підготовчих робіт було виконано збір даних про наявність, місця розташування та характеристику об`єкту, пошук та вивчення планово- картографічного матеріалу, збір інформації про пункти державної геодезичної мережі. Були вивчені та зібрані правовстановлюючі документи, що надають право

власності на будівлі, споруди та(або) земельну ділянку. Було встановлено, що згідно договору купівлі- продажу від 17.09.2010 року, реєстраційний номер 2-2493 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . В указаному договорі купівлі- продажу житлового будинку від 17.09.2010 року зазначено, що відносно земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, право власності або право користування не встановлювалися. Вказана земельна ділянка не передана у власність або в оренду продавцю ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою від 10 вересня 2010 року за номером 489. Згідно з даними Управління Держкомзему у Богодухівському районі від 02 вересня 2010 року за номером ф01/732 земельна ділянка на якій розташований будинок має кадастрові номери: :00:001:0073- для обслуговування житлового будинку розміром 0.2500га; :00:001:0074- для ведення особистого селянського господарства, розміром 0.6908га. Вказаний договір купівлі-продажу від 17.09.2010, номер 2-2493, того ж дня зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, номер витягу 9008566, та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Богодухівське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 31874323 від 01.11.2011. Також, на час набуття спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було встановлено, що наявних обмежень та сервітуту земельні ділянки не мають. Технічна документація була погоджена з Управлінням Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області. Межі прибережної захисної смуги водного об`єкту (ставка), що розташований на встановленій законодавством відстані від належної відповідачу земельної ділянки, ним не порушувалися. З плином майже 10-ти років, прокурор із посиланним на нову перевірку Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 10.08.2020 за результатами якої складений Акт обстеження спірної земельної ділянки No304-ДК/268/АО/ Ю/01/-20 з кадастровим номером :00:001:0074, нібито встановив належність спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги водного об`єкта (кадастровий номер :01:004:0001). Одночасно встановлено, що ФОП ОСОБА_5 на земельну ділянку водного фону державної власності, кадастровий номер :01:004:0001 площею 26,7781 га. виготовлено та затверджено відповідно до вимог чинного законодавства проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, яким встановлені та визначені межі водного об`єкту та прибережної смуги. Отже, мова про державні інтереси не йде, а цілком вірогідно, про приватний інтерес ФОП ОСОБА_2 , який і звернувся до суду з заявою про забезпечення позову замість прокурора, є приорітетом для органу прокуратури в цій справі, що не відповідає ані завданням, ані функціям прокурора. Таким чином, відповідач переконаний, що даний позов не може бути забезпечений на підставі заяви третьої особи ФОП ОСОБА_2 , яким самостійні вимоги не заявлені. Також, не можуть бути обмежені права ОСОБА_1 , як власника земельних ділянок з іншими кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га, які не є предметом позову або предметом спору у даній справі.

Посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Зауважив, що встановлення заборони відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами № :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га не забезпечить позовні вимоги прокурора по поверненню земельної ділянки з кадастровим номером № :00:001:0074, відповідно не є ефективним і співмірним позовним вимогам, не забезпечить і сбалансованість інтересу сторін, проте буде становити непропорційне втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, та відповідно порушення судом ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Однак, районний суд не звернув уваги на вказані обставини та наявні у справі докази, не надав їм належної правової оцінки, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не врахував висновків Верховного Суду, та у порушення принципів диспозитивності та змагальності сторін, задовольнив заяву третьої особи, суб`єктивне право якої не порушено, та яка не стосується предмету позову в даній справі.

У письмовій заяві представник прокуратури Мітронов М.І. вказав, що відповідно до проведеної судово земельно-технічної експертизи, експертом встановлено, що на дату проведення обстеження Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.08.2020, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0074 , площею 0,6908 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 знаходилась в контурі, що визначені нормативними розмірами прибережної захисної смуги ставка відповідно до вимог ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного Кодексу України та становить 50 метрів. Площа накладання становить 0,2917 га. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (ділянка 1) та для ведення особистого селянського господарства (ділянка 2) по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 22.03.2012. Таким чином, експертом чітко визначено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074 знаходилась в контурі, що визначені нормативними розмірами прибережної захисної смуги ставка, окрім того експертом встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (ділянка 1) та для ведення особистого селянського господарства (ділянка 2)

по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 22.03.2012. Одразу звертаємо увагу суд, що висновок експерта складений 14.06.2024 року, а до суду наданий 26.06.2024.

16.09.2024 року з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_2 стало відомо, що відповідачем був здійснений поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074, в результаті чого утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:001:0123, :00:001:0122 (копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку додаємо). Тобто, після того як була проведена експертиза, після ознайомлення з висновком експерта відповідачем спрямованні дії на унеможливлення виконання можливого майбутнього рішення у цій справі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки з кадастровим :00:001:0074. Дії відповідача щодо поділу земельної ділянки на дві окремі земельної ділянки за його заявою свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, оскільки на підготовчому судовому засіданні, яке було проведено 23.08.2024 року, безпосередньо коли було вирішено питання про перехід до наступної стадії слухання по суті, відповідач на нашу думку навмисно приховав факт поділу земельної ділянки з метою утруднення в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки фактично предметом спору в даній справі є земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0074, яка на сьогоднішній день вже не існує.

Зазначив, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обґрунтованість необхідності забезпечення позову, обгрунтовано констатував, що у даній справі заявлено вимогу про повернення земельної ділянки, тому незабезпечення позову в даному випадку може значно ускладнити виконання можливого рішення суду (у разі задоволення позову), а дії відповідача свідчать про існування ризику відчуження земельних ділянок. Враховуючи викладене, судом першої інстанції винесено законне та обгрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача,

пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна, яке є предметом спору є необхідним задля ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частини третя, десята статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 641/6173/21 (провадження № 61-12662св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), зазначено, що: "Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Куп`єваської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 22.03.2012 № 98-VI затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,6908 га за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6908 га, серія ЯМ №389812 від 10.08.2012 та присвоєно кадастровий номер 1:00:001:0074, місце розташування - АДРЕСА_1 .

З висновку експерта вбачається, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074 знаходиться в контурі, що визначені нормативними розмірами прибережної захисної смуги ставка.

Отже, зазначені обставини підтверджують той факт, що дійсно виник спір щодо правомірності отримання відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0074.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи, оскільки заходи забезпечення покликані лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, а умовою його застосування є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Як вбачається з інформації з Державного земельного кадастру, ОСОБА_1 31.07.2024 здійснено реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га відповідно. Місце розташування земельних ділянок АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 17.09.2024 суду на огляд надавалась копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , адресованої компетентним органам, про поділ належної йому земельної ділянки на дві окремі.

Отже є підстави вважати, що відповідачем здійснено поділ саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0074, щодо якої заявлені позовні вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Подібні правові висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22 (провадження № 61-12011св22), від 28 серпня 2023 року у справі № 493/1457/22 (провадження № 61-6886св23).

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість необхідності забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даній справі заявлено вимогу про повернення земельної ділянки, і незабезпечення позову в даному випадку може значно ускладнити виконання можливого рішення суду ( у разі задоволення позову), а дії відповідача свідчать про існування ризику відчуження земельних ділянок.

Враховуючи, що у суду відсутні відомості про те, яким саме чином відносно прибережної захисної смуги ставка поділено земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0074, суд першої інстанції вважав за доцільне застосувати заходи забезпечення стосовно обох новостворених земельних ділянок

Щодо доводів скарги про те, що відповідач переконаний, що даний позов не може бути забезпечений на підставі заяви третьої особи ФОП ОСОБА_2 , яким самостійні вимоги не заявлені, не можуть бути обмежені права ОСОБА_1 , як власника земельних ділянок з іншими кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га, які не є предметом позову або предметом спору у даній справі, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Аналіз положень ст.150 ЦПК України свідчить, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову.

Тому, вирішуючи питання про те, який вид забезпечення позову слід застосувати у даному випадку, суддя враховує мету застосування заходів забезпечення позову, бере до уваги обов`язок суду враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, та вважає, що саме заборона відчуження спірного майна та заборона вчинення реєстраційних дій щодо нього, без позбавлення відповідача права користування цим майном, є заходами забезпечення позову, які є співмірними з можливими наслідками від їх застосування, та таким, що відповідають позовним вимогам.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок забезпечення позову.

У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже на сьогодні між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, ФОП ОСОБА_2 є учасником справи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України має законні підстави для звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_1 31.07.2024 здійснив реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :00:001:0123, :00:001:0122, площею 0.31 га та 0.3808 га відповідно за місцем розташування земельних ділянок АДРЕСА_1 , внаслідок чого існує реальна можливість їх відчуження на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити ефективний розгляд цієї справи та унеможливити виконання рішення суду, а тому у суду були підстави для забезпечення публічних інтересів правосуддя частково задовольнити заяву про забезпечення позову у виді заборони відчуження належного відповідачу майна, що є легітимним та пропорційним втручанням у приватні права та інтереси зацікавлених осіб.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Пронін проти України»).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, то відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Котляра Андрія Олексійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегія Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.