РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Махненко А.А., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначив наступне.

03.12.2018 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб клієнта. Відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000 гривень, зі сплатою процентів у розмірі 26 % річних.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідач має заборгованість у розмірі 47 954,05 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку, та просить стягнути на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 гривень та на правничу допомогу у розмірі 9 200 гривень.

Ухвалою судді від 30.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

04.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не укладала жодного кредитного договору з АТ «Альфа-Банк». Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження підписання відповідачем зазначеного у позові договору на умовах, долучених до позову, публікація яких на сайті банку неодноразово змінювалася, тому, на його думку, неможливо застосувати до даного договору положення ч. 1 ст. 634 ЦК України і в силу ст. 1055 ЦК України договір слід вважати нікчемним. За таких обставин і нарахування відсотків за кредитом на умовах договору, які долучені до позову, вважає необгрунтованим і недоведеним. Крім того, представник відповідача вважає недоведеним набуття ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги за вказаним у позові договором за відсутності його умов, підписаних відповідачем, ціни придбання позивачем у первісного кредитора права грошової вимоги і її сплати, а також повідомлення відповідача про нового кредитора за договором, в тому числі, з тих підстав, що у реєстрі до договору факторингу зазначено боржника ОСОБА_3 , а позов пред`явлено до ОСОБА_2 . Вважає, що позивачем пропущено встановлений Законом трирічний строк позовної давності, який, на його думку, слід обчислювати з дня прострочення платежів за договором з 2019 року. Наполягає, що всі докази, долучені до позову у копіях всупереч ч. 2 ст. 95 ЦПК України не завірені належним чином, тому не можуть бути прийняті судом. Розмір судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, представник відповідача вважає завищеним і неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, тому у їх стягненні з відповідача просить відмовити. До відзиву на позов долучено копію свідоцтва про шлюб на підтвердження зміни відповідачем прізвища на « ОСОБА_4 ».

15.11.2024 року представником позивача суду подано відповідь на відзив на позов, відповідно до якої позивач вважає заперечення відповідача безпідставними і необґрунтованими, посилаючись на те, що позивачем разом із позовом надано оферту відповідача про отримання кредиту, в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту, в тому числі і розмір відсотків. Зазначає, що прийняття відповідачем оферти від АТ «Альфа-Банк», у якій зазначені всі суттєві умови кредитного договору, підтверджується власноручним підписом відповідача, отже, кредитний договір є укладеним. Представник наполягає, що всі докази, надані позивачем, є належними і підтверджують укладення відповідачем кредитного договору з АТ «Альфа-Банк», а також набуття позивачем права вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. Посилання відповідачки на інше прізвище вважає безпідставним, зазначаючи, що її ідентифікація проводилася за реєстраційним номером облікової картки платника податку, який присвоюється фізичній особі протягом всього її життя. Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, позивач зазначає про продовження такого строку відповідними законами на час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, та у період дії в Україні воєнного стану, що закріплено у «Прикінцевих та перехідних положеннях» ЦК України. Розмір понесених позивачем судових витрат у зв`язку із розглядом даної справи вважає обґрунтованим і доведеним та наполягає на їх стягненні з відповідача.

Ухвалою суду від 15.11.2024 року за клопотанням представника відповідача було витребувано докази у справі від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», а саме: засвідчену належним чином та належної якості копію Паспорту споживчого кредиту, засвідчену належним чином та належної якості копію Розрахунку заборгованості за кредитом, інформацію про те, яким чином прізвище особи « ОСОБА_5 », зазначене у виписці з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року (а.с.14) стосується відповідача у справі ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.12.2024 року за клопотанням представника відповідача було витребувано докази у справі від АТ «Сенс Банк», а саме: виписку про розмір сплачених коштів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» і його правонаступника - АТ «Сенс Банк» за договором обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.12.2018 року.

14.01.2025 року представник відповідача подав додаткові письмові пояснення по справі, за змістом яких, після ознайомлення з матеріалами справи, в обґрунтування заперечень проти позову зазначає наступне: у розрахунку ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» зазначена сума ліміту на дату укладання договору 7 000,00 грн., однак банк самовільно збільшував кредитні ліміти без узгодження із клієнтом, що вважає протиправним; у стовпчику «розрахунковий період» шляхом додавання сум рядка «знято кошти з рахунку» виходить сума 28 852,75 грн., а у рядку «внесено коштів на рахунок» виходить 17 107,16 грн.; у стовпчику «відсотки за користування кредиту», шляхом додавання сум рядка «нараховано» виходить сума 17 272,70 грн, а у рядку «сплачено» виходить 12 211,35 грн.; у стовпчику «тіло кредиту» шляхом додавання сум рядка «нараховано» виходить сума 49 933,11 грн., а у рядку «сплачено» виходить сума 49 933,11 грн.; у стовпчику «овердрафт» шляхом додавання сум рядка «нараховано» виходить сума 26 838,60 грн., а у рядку «сплачено» виходить 25 097,66 грн. У зв`язку із зазначеним представник відповідача наполягає, що за загальним підсумком усіх сплачених грошових коштів відповідачем було сплачено суму у розмірі 104 348 грн. 87 коп., яка є значно більшою ніж ціна позову, та вважає, що тіло кредиту, яке відповідачка отримала від Банка за розрахунком позивача, нею сплачено у повному обсязі. Крім того, вважає, що з наданих банком доказів, вбачаються різні суми отримання відповідачем кредитних коштів, які суперечать один одному.

У судове засідання представник позивача не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник відповідача суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої проти позову заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.12.2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта Оферти, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с. 5). Особу ОСОБА_2 посвідчено згідно з паспортом серії № НОМЕР_2 , виданим 19.01.2018, згідно з яким їй присвоєно РНОКПП НОМЕР_1 .

Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З наданих позивачем на виконання ухвали суду копії Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.12.2018 року вбачається, що Угода є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії (розділ І). З Паспорту споживчого кредиту вбачається підписання договору Позичальником ОСОБА_2 та Кредитором АТ «Альфа-Банк» (а.с. 84-85). Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів щодо оспорювання умов кредитного договору.

Доводи представника відповідача щодо неналежності наданих позивачем доказів не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і повністю спростовуються матеріалами справи, якими позивачем доведено укладення між сторонами 03.12.2018 року вищезазначеного кредитного договору.

Згідно з розділом ІІІ Договору, ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою складає 26% річних. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з розділом ІV Договору, обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5 % від суми Загальної заборгованості за Кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідно до розділу VІ Договору, ОСОБА_2 підтвердила, що підписанням Оферти вона, зокрема, беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сума наданого їй кредиту становить 7 000 грн., який надано безготівковим шляхом строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору. Максимальна сума кредиту 200 000 грн.

Доводи представника відповідача щодо непідтвердження позивачем підписання відповідачем зазначеного у позові договору на умовах, долучених до позову, та розміру узгоджених сторонами відсотків за користування кредитом спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що умови кредитного договору Банком були виконані у повному обсязі, шляхом надання кредитних коштів позичальнику, що підтверджується випискою по її картковому рахунку за період з 03.12.2018 по 21.09.2021 (а.с. 15-19).

Згідно з розділом ІV Договору, сторони погодили щомісячне в останній день Розрахункового періоду здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_3 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору.

З матеріалів справи вбачається, що з рахунку ОСОБА_2 за кредитною карткою періодично здійснювалося списання процентів за користування кредитом та інші платежі за договором, що не оспорювалося відповідачем. Таким чином, відповідачем визнано часткове виконання умов кредитного договору, що свідчить про усвідомлення нею умов укладеного договору та визнання своїх зобов`язань за ним.

При цьому, з дослідженого судом вищезазначеного доказу вбачається, що умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконувалися, платежі у повному обсязі не сплачувалися, у визначений договором строк суму кредиту Позичальником не повернуто, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором.

Згідно з долученими представником відповідача доказами, відповідач ОСОБА_2 на час укладення 25.11.2017 року шлюбу з ОСОБА_7 іменувалася прізвищем « ОСОБА_5 », після його реєстрації отримала прізвище « ОСОБА_8 », актовий запис № 341, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , який розірвано на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 після укладення 29.09.2023 року шлюбу з ОСОБА_9 іменується прізвищем « ОСОБА_4 », актовий запис № 1007. (а.с. 96-98)

Згідно з Договором Факторингу № 4 від 20.12.2021 року, з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.12.2021 року до Договору Факторингу № 4 від 20.12.2021 року, АТ «Альфа-Банк» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Часткову оплату за договором підтверджено платіжним дорученням № 34291 від 20.12.2021 року. Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набув права грошової вимоги до боржника ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором від 03.12.2018 року на загальну суму 47 954,05 грн. (а.с. 7-14).

Відповідно до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено факт набуття ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» статусу нового кредитора та отримання права грошової вимоги за кредитним договором від 03.12.2018 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 .

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо ідентифікації боржника за РНОКПП, заслуговують на увагу, та матеріалами справи підтверджено, що остання на час розгляду справи іменується прізвищем « ОСОБА_4 », тому заперечення представника відповідача в цій частині є неспроможними. Інші обставини, на які представник відповідача посилається в обґрунтування недоведеності набуття ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги за вказаним у позові договором спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ „Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався згідно з Постановами КМУ.

Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, на день набрання законної сили Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, по заявленим позивачем вимогам не сплинув, такий строк слід вважати продовженим на строк дії встановленого на території України карантину.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Крім того, згідно положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, якої відповідачем та його представником не було подано.

Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 03.09.2021 року у розмірі 47 954,05 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 42 025,58 грн., відсотків за користування кредитом 5 061,35 грн., овердрафту (несанкціонована заборгованість) 867,12 грн., підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 86), який у свою чергу відповідає розрахунку заборгованості, наданому на виконання ухвали суду Банком, який після зміни назви АТ «Альфа-Банк» іменується АТ «Сенс Банк» (а.с. 119).

Представник відповідача наполягає, що сплачена позичальником сума у розмірі 104 348,87 грн. за весь заявлений позивачем період, є значно більшою за ціну позову.Проте, суд не погоджується з його доводами, оскільки її сплата відповідачем не підтверджує погашення заборгованості за договором у розмірі 47 954,05 грн, розмір якої, відповідно до розрахунку позивача, обраховано з урахуванням сплачених сум, про які зазначає представник відповідача. Крім того, з дослідженого судом розрахунку вбачається, що не всі внесені відповідачем суми в погашення заборгованості за кредитом відповідали нарахованим Банком обов`язковим платежам, а відповідачем не надано доказів, що розмір їх відповідав умовам договору.

Таким чином, відповідачем та її представником в ході розгляду справи розрахунок позивача по заборгованості за кредитним договором не спростовано, суду не надано контррозрахунку та будь-яких даних на підтвердження здійснених відповідачем оплат за кредитним договором, крім тих, про які зазначено у розрахунку позивача, які б підтверджували, як зазначає представник відповідача, погашення кредиту у повному обсязі. Даних про повернення тіла кредиту також не надано, а доводи представника відповідача про безпідставне самовільне збільшення кредитних лімітів без узгодження із клієнтом, спростовуються умовами підписаного сторонами Договору, яким передбачено їх зміну в межах максимального кредитного ліміту 200 000 грн.

Інші доводи представника відповідача щодо заперечень проти позову є необгрунтованими.

Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення відповідачем умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, якою умови кредитного договору не оспорювалися, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у встановленому розмірі.

За наявними у матеріалах справи даними не встановлено достовірних і достатніх доказів, які б спростовували викладені у позові обставини або свідчили про погашення заборгованості, таких даних не надано й відповідачем.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за кредитним договором позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 47 954,05 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правничої допомоги підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 21, 24).

Представником позивача суду надано Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, у яких викладено розрахунок вартості та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який складається з наступного: первинна консультація 0,5 год. вартістю 1 000 гривень; правовий аналіз документів, правової ситуації, висновків Верховного Суду та ЄСПЛ 2 год. вартістю 4 000 гривень; підготовка та подання позовної заяви 2,1 години вартістю 4 200 гривень, загальним розміром 9 200,00 гривень, а також надано платіжну інструкцію № 3561 від 29.07.2024 року про сплату їх вартості у зазначеному розмірі позивачем (а.с. 23, 25).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони

Разом з тим, виходячи з обставин справи, з огляду на зміст позову, який є типовим, предмет спору в цій справі, який не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а також враховуючи доводи представника відповідача, викладені у відзиві щодо завищення розміру витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що зазначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та пропорційним відносно предмету позову.

Таким чином, виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи у розмірі 2 000 гривень, вартість яких підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 гривень, що документально підтверджені платіжною інструкцією № 4435 від 05.09.2024 року. (а.с. 4)

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (ІКЮО 40340222, адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, 2) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором від 03.12.2018 року у розмірі 47 954 гривні 05 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень 00 копійок, а всього стягнути 52 982 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 05 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 20.03.2025 року.

Суддя В.В. Калюжна