КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№22-ц/824/7278/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/16893/23

20 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янченко А.В. у цивільній справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області (далі - позивач) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,15 га, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:5005;

- усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,15 га, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0003.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області встановлено порушення вимог природоохоронного, земельного, лісового законодавства, що полягає у наступному. Так, 22.09.2015 на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельних кадастр» з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру перенесені земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 23.08.2023 № 10-10-0.331-7671/2-23 вищевказані земельні ділянки рахуються за ОСОБА_1 , що також підтверджується Поземельними книгами на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003.

Згідно вищезгаданого листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у місцевому фонді документація із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відсутня.

Також, у листі зазначено, що в архіві наявний другий примірник державного акту серії ЯЙ № 317364, водночас, останній видано на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:5012, що не стосується предмету даного спору.

Окрім того, у Розділі 3 Поземельної книги відсутні відомості про документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Враховуючи викладене, відомості про виникнення у ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003, у передбачений земельним законодавством спосіб, на даний час, не набуте.

Водночас, департаментом забезпечено розроблення Положення про ботанічну пам`ятку природи місцевого значення «Урочище Ярове», що затверджене розпорядженням Київської обласної військової адміністрації від 03.11.2022 № 805 та зареєстроване в Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України 15.11.2022 за № 185/846 та передано Пам`ятку природи під охорону землекористувачу.

Відповідно до Положення Урочище Ярове - це пам`ятка природи, що входить до складу природно-заповідного фонду України та охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Пам`ятка природи загальною площею 8,2 га розташована на землях державної власності, в межах кварталу 72 виділу 1 Ірпінського (Приміського) лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Окрім того встановлено, що Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації видано Охоронне зобов`язання від 23.11.2022 № 43/05.3-08 ДП «Київське лісове господарство», яким підприємству передано під охорону та встановленого режиму вищевказана територія.

В свою чергу установлено, що всупереч вимог природоохоронного земельного, лісового законодавства у приватній власності громадянина перебуває земельна ділянка, що відведена за рахунок земель лісового фонду кварталу 72 виділу 1 Ірпінського (Приміського) лісництва ДП «Київське лісове господарство», який на даний час визначено об`єктом природно-заповідного фонду.

Встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні Приміського лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство», що підтверджуються проектами організації та розвитку лісового господарства, таксаційними описами, планами лісонасаджень за1993, 2003 та 2015 роки.

Так, згідно листа ДП «Київське лісове господарство» від 03.12.2021 року № 02-976 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003 відведені за рахунок земель лісогосподарського призначення які перебувають у постійному користуванні Підприємства (Ірпінське (Приміське) лісництво, кв. НОМЕР_1 , виділ 1.

Згідно листа ВО «Укрдержліспроект» від 19.04.2023 № 334 вищевказані земельні ділянки за матеріалами лісовпорядкування 2014 року розташована в межах кварталу 72, виділ 1 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується Витягом з картографічних баз даних.

Вищевказана інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект», яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Таким чином, державна реєстрація земельної ділянки лісогосподарського призначення за фізичною особою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд прийняте всупереч вимогам п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року провадження у справі № 369/16893/23 в частині позовних вимога заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки закрито.

Позовні вимоги заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,15 га, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:5005.

Усунуто перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,15 га, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0003.

Стягнуто з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь Київської обласної прокуратури 5 368,00 судового збору за подання позовної заяви.

Закриваючи провадження в справі в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлою чи припинено юридичну особу, які буди однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

ОСОБА_1 загинув під час участі у бойових діях 17.12.2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.12.2023 рок

Суд погодився з доводами прокурора, що спір у даній цивільній справі стосується реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003, що зареєстровані за заявою ОСОБА_1 , водночас не є його власністю, у зв`язку з чим правонаступництво у цій частині неможливе.

Задовольняючи позов до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи, що уповноваженим органом державної виконавчої влади рішення про передачу її у приватну власність не приймалось, спірні земельні ділянки обліковані як землі лісогосподарського призначення та відносяться до меж природно-заповідного фонду, відтак право постійного користувача та дійсного володільця земельною ділянкою, до цього часу у законний спосіб не припинене, що вказує на те, що право приватної власності на спірну ділянку у відповідача не виникло, то ефективним способом захисту, спрямованим на повернення земельної ділянки у власність держави в особі Бучанської районної державної адміністрації, є негаторний позов.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 24 січня 2025 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що належним відповідачем є особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві. Заявлені позивачем вимоги свідчать про відсутність порушеного права з боку Держгеокадастру, що, відповідно, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до вказаної особи.

Звертає увагу, що Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру і Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області є різними юридичними особами публічного права, мають самостійні баланси, рахунки в органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. На думку Держгеокадастру належним відповідачем в даній справі може виступати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, але лише у випадку доведення позивачем порушення його прав з боку Головного управління, проте такі відомості в позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні. Суд першої інстанції проігнорував дані факти та дійшов помилкового висновку, що заявлені до Держгеокадастру позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В судове засідання з`явився представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Вовк Андрій Васильович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи без участі не з`явившихся сторін.

У судовому засіданні сторони

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22.09.2015 року на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельних кадастр» з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру перенесені земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 23.08.2023 № 10-10-0.331-7671/2-23 вищевказані земельні ділянки рахуються за ОСОБА_1 , що також підтверджується Поземельними книгами на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003.

Згідно вищезгаданого листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у місцевому фонді документація із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки відсутня.

Також, у листі зазначено, що в архіві наявний другий примірник державного акту серії ЯЙ № 317364, водночас, останній видано на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:5012, що не стосується предмету даного спору.

Окрім того, у Розділі 3 Поземельної книги відсутні відомості про документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Водночас, департаментом забезпечено розроблення Положення про ботанічну пам`ятку природи місцевого значення «Урочище Ярове», що затверджене розпорядженням Київської обласної військової адміністрації від 03.11.2022 № 805 та зареєстроване в Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України 15.11.2022 за № 185/846 та передано Пам`ятку природи під охорону землекористувачу.

Відповідно до Положення Урочище Ярове - це пам`ятка природи, що входить до складу природно-заповідного фонду України та охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Пам`ятка природи загальною площею 8,2 га розташована на землях державної власності, в межах кварталу 72 виділу 1 Ірпінського (Приміського) лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Окрім того встановлено, що Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації видано Охоронне зобов`язання від 23.11.2022 № 43/05.3-08 ДП «Київське лісове господарство», яким підприємству передано під охорону та встановленого режиму вищевказана територія.

В свою чергу установлено, що всупереч вимог природоохоронного земельного, лісового законодавства у приватній власності громадянина перебуває земельна ділянка, що відведена за рахунок земель лісового фонду кварталу 72 виділу 1 Ірпінського (Приміського) лісництва ДП «Київське лісове господарство», який на даний час визначено об`єктом природно-заповідного фонду.

У позові заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області посилався на те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003 відносяться до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, а рішень про їх відведення у приватну власність не видавалось.

Відповідно до заявлених вимог заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області просив усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 0,15 га, з кадастровими номерами :03:006:5005, :00:000:0003 шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаних земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України. Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення є неефективним способом захисту у спірних правовідносинах.

У цьому контексті колегія суддів також зауважує, що витребування земельних ділянок у власність держави потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, а також пропорційності втручання у його право власності у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також дотримання позовної давності.

Згідно з частиною 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуДержавної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовузаступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з Києво - Святошинської окружної прокуратури Київської області () на користь Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 052,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий: Судді: