Справа № 296/7283/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Дзюман О.І.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самочинного збудованої прибудови, третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.07.2023р. звернувся до суду з позовом, в якому просить винести рішення про знесення самочинно збудованих будівель ОСОБА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:0040, яка перебуває у користуванні позивача на правах оренди, за рахунок відповідача.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що більше ніж п`ятнадцять років ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,0262 га., за місцем знаходження будинку, в якому він проживає за адресом: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка межує з будинком АДРЕСА_2 , яким володіє на праві власності чи користується ОСОБА_3 .

Так, 21.12.2018р. Житомирська міська рада, як орендодавець, на підставі рішення 36 сесії Житомирської міської ради від 26.06.2018р. №1066 уклала з позивачем договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :05:003:0040, площею 0,0262 га., строком на 10 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 03.01.2019р. відповідач, без узгодження з позивачем, самочинно на вище вказаній земельній ділянці поставив паркан біля свого будинку, самочинно вилучив частину земельної ділянки площею 150,4 кв. м., на якій розпочав виконання робіт з будівництва прибудови до свого житлового будинку.

У травні 2019р. позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради (надалі - «Управління ДАБК ЖМР») з письмовою заявою з приводу захисту його прав, на яку Управління ДАБК ЖМР повідомило позивача про те, що: «Під час проведення перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_3 виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку - за адресою: АДРЕСА_2 без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт. Документ, що посвідчує право власності на прибудову не наданий. Документ, що посвідчує право власності, або користування земельною ділянкою - не надано».

Враховуючи зазначене та оскільки на земельній ділянці площею 0,0262 га., що має кадастровий номер :05:003:0040, за адресом АДРЕСА_1 , що межує з будинком АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 майже завершив виконання робіт з будівництва прибудови до свого житлового будинку, позивач просить вимоги позовної заяви задовольнити.

У відзиві ОСОБА_4 вказав, що зведення прибудови було заплановано у 2014р. У зв`язку з тим, що з належним йому будинком АДРЕСА_2 межувала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , частиною якої ніхто не користувався та яка становила інтерес для зведення прибудови до житлового будинку, позивачем було продано йому вказану частину земельної ділянки за 10000,00 грн.

Відповідач зазначає, що після фактичного продажу частини земельної ділянки, позивач свідомо розпочав виготовлення та затвердження технічної документації на земельну ділянку включно з проданою відповідачу частиною, а згодом і оформлення права оренди. При цьому, межі земельної ділянки з ним не погоджувались.

На адресу суду 12.02.2024р. надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначає, що додана до відзиву розписка не має ніякого відношення до земельної ділянки, отриманої в оренду за Договором оренди землі від 21.12.2018 р., укладеним з Житомирською міською радою.

Позивач повідомив, що у 2014р. земельні ділянки між його та відповідача домоволодіннями не мали кадастрового номеру, оскільки такі були присвоєні перед прийняттям рішення 36 сесії Житомирської міської ради в червні 2018 року.

До 2011 року фактичним користувачем всієї земельної ділянки між домоволодінням позивача та домоволодінням відповідача був батько позивача - ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька позивач із сестрою, як спадкоємці, вирішили узаконити право на спадщину та на користування земельною ділянкою. В кінці 2013р. - на початку 2014р. позивач звернувся до компетентних органів із землевпорядкування, які розпочали виготовляти технічну документацію. При узгодженні меж земельної ділянки до позивача звернувся відповідач та попросив відступити частину земельної ділянки площею приблизно до 0,005 га, на якій росли плодові дерева та інші насадження. При передачі вказаної частини земельної ділянки відповідачу, сторони оцінили вартість тих насаджень в 10 000,00 грн., про що і була дана розписка.

З пояснень Управління ДАБК ЖМР вбачається, що в ході проведення позапланової перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 у 2014р. виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт. Документ, що посвідчує право власності на прибудову не надано. Документ, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою не надано. За результатами перевірки було складено акт від 14.06.2019р. № 62 та протокол про адміністративне правопорушення від 14.06.2019р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви в повному обсязі та просив винести рішення про знесення самочинно збудованої нерухомості.

Представник відповідача вказала, що позивачем не деталізовано, які саме будівлі були самочинно побудовані. Знесення самочинного будівництва є крайнім заходом. На думку представника відповідача позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Від представника Управління ДАБК ЖМР 07.11.2023р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив врахувати надані пояснення.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що між Житомирською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) 21.12.2018р. укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0262 га, кадастровий номер :05:003:0040, за адресою: АДРЕСА_1 , на десять років, що підтверджується договором від 21.12.2018р. та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 29678832) (а.с. 8-9, 12).

Згідно відповіді Управління ДАБК ЖМР від 20.06.2019р. № 3-3/856/19 вбачається, що під час проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_3 виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт. Документ, що посвідчує право власності на прибудову не наданий. Документ, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою не надано. За результатами перевірки було складено акт перевірки, протокол по справі про адміністративне правопорушення, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт (а.с. 15).

Відповідно до висновку експерта № 997/09-2020 від 08.09.2020р. в межах земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0040, загальною площею 0,0262 га, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в: фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває ділянка площею 180,4 кв.м; користуванні суміжного землекористувача, в тому числі під забудовою, перебуває ділянка площею 81,6 кв.м. (а.с. 16-34).

З письмового пояснення ОСОБА_3 від 03.05.2019р. наданого в.о. начальнику управління ДАБК, відповідач зазначив, що «купив земельну ділянку у ОСОБА_1 у 2014р. та здійснив будівельні роботи, а саме прибудову до власного житлового будинку» (а.с. 77).

Згідно акту перевірки №62 від 14.06.2019, складеного Управлінням ДАБК ЖМР за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності вбачається, що в ході позапланової перевірки на об`єкті « ІНФОРМАЦІЯ_2 до житлового будинку» за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що ОСОБА_3 в 2014 році виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за вказаною адресою без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт (а.с. 67 76).

За вказаних обставин 14.06.2019р. Управлінням ДАБК ЖМР винесено припис № 29/19 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким встановлено, що ОСОБА_3 в 2014р. виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт. Документ, що посвідчує право власності на прибудову не наданий. Документ, що посвідчує право власності, або користування земельною ділянкою - не надано, що є порушенням п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п. 13 ПКМ № 466.

З метою усунення виявлених порушень від ОСОБА_3 вимагалось усунути вищезазначені правопорушення шляхом подачі документів дозвільного характеру або приведення об`єкта до попереднього стану (а.с. 78).

За вищевказаних обставин 14.06.2019 Управлінням ДАБК ЖМР винесено протокол про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_3 за п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п. 13 ПКМ № 466 та 24.06.2019 постановою по справі про адміністративне правопорушення №19-ф останнього притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 4250грн. (а.с. 79, 88).

Згідно акту Управлінням ДАБК ЖМР №30 від 28.07.2021, протоколу про адміністративне правопорушення від 28.07.2021, припису №18/21 від 28.07.2021, постанови №11-Ф по справі про адміністративне правопорушення від 06.08.2021, вбачається, що ОСОБА_3 не виконав умови припису про порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 14.06.2019 №29/19 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим визнаний винним у вчиненні адміністратвиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП (а.с. 93 - 108).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З матеріалів перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вбачається, що ОСОБА_3 в 2014р. виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт. Документи, що посвідчують право власності на прибудову, або користування земельною ділянкою відсутні, що є порушенням п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п. 13 ПКМ № 466.

Між Житомирською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) 21.12.2018р. укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0262 га, кадастровий номер :05:003:0040, за адресою: АДРЕСА_1 , на десять років.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови».

За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 204/3027/20 (провадження № 61-2199св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 204/1053/20 (провадження № 61-21119св21), від 22 червня 2023 року у справі № 592/16491/18 (провадження № 61-9539св22), від 04 січня 2024 року у справі № 680/1009/16-ц (провадження № 61-3906св23).

Як було зазначено вище позивач стверджує, що відповідач самочинно з січня 2019 року на земельній ділянці за кадастровим номером :05:003:0040, що надана в оренду позивачу, виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку - за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт.

Разом з тим, докази того, що самовільне будівництво здійснено в період з січня 2019 року суду не надано. Висновок експерта № 997/09-2020 від 08.09.2020р. не містить даних про час здійснення будівництва, а лише підтверджує, що станом на момент проведення експертизи, тобто 2020 рік, у фактичному користуванні ОСОБА_3 , в тому числі під забудовою, перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0040, яку орендує позивач, а саме, - 81,6 кв.м.

За матеріалами перевірки, наданої Управлінням ДАБК ЖМР, встановлено, що ОСОБА_3 в 2014р. виконав роботи з будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт.

Позивачем не надано суду належних доказів про те, що самовільне будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено після укладення договору оренди земельної ділянки від 21.12.2018р. між Житомирською міською радою та ОСОБА_1 .

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів здійснення самовільного будівництва відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 . саме з січня 2019 року, тобто після набуття позивачем права на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:0040, відсутні обгрунтовані підстави вважати, що права позивача були порушені.

Так, здійснюючи прибудови у 2014 році відповідач не міг порушити права позивача, який не був на той момент власником чи користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0040.

Окрім того слід відмітити, що відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Враховуючи вищезазначене, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст.5,12,13,81, 211,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. П. Маслак