Справа № 381/2536/24
Провадження № 2/362/509/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2025 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Зазначив, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим (а.с. 1 4).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Оскільки відповідачка, яка отримала судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подала відзив на позов і не заперечила проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 39, 42, 54, 56. 58).

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

26 грудня 2019 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2268, що підтверджується витягом від 25 січня 2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 8 9).

Позивач бажає розірвати шлюб.

За клопотанням відповідачки, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого представник позивача повідомив про те, не відбулося примирення між сторонами (а.с. 51, 60 61).

Отже, наданий сторонам строк на примирення не призвів до примирення подружжя.

Дана обставина, на думку суду, переконливо свідчить про бажання позивача розірвати шлюб.

Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Насамперед, обставина подання позивачем позову про розірвання шлюбу як процесуальна дія, на думку суду, переконливо свідчить про бажання позивача розірвати шлюб із відповідачкою.

У зв`язку із небажанням позивача перебувати у шлюбі із відповідачкою, суд обов`язково враховує, що відповідно до норм статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому суд не приймає до уваги категоричну позицію відповідачки із вимогою зберегти шлюб.

Зокрема, оскільки поданням даного позову позивач виявив особисте вільне бажання припинити шлюб із відповідачкою, суд вважає помилковими і хибними викладені за змістом клопотання про надання строку на примирення від 24 липня 2024 року заперечення про те, що «у сторін немає підстав для розірвання шлюбу», позаяк примушування чоловіка до шлюбу не допускається у будь-якому випадку і за будь-яких обставин (а.с. 48 49).

Також, не є підставою для збереження шлюбу обставини проживання сторін за однією адресою та внесення відповідачкою вкладу у ведення спільного бюджету, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача який заявляє позовні вимоги про розірвання шлюбу із відповідачкою.

Крім того, під час розгляду справи за клопотанням відповідачки, судом було належним чином надано реальну можливість для примирення сторін.

Однак, примирення не відбулося.

Таким чином, позивач виклав за змістом позову свою категоричну позицію стосовно розірвання шлюбу із відповідачкою та неможливість збереження їх сім`ї.

Як наслідок, суд не приймає до уваги та відхиляє викладені за змістом клопотання про надання строку на примирення від 24 липня 2024 року усі заперечення відповідачки стосовно безпідставності вимог позивача про розірвання шлюбу.

Оскільки наданий сторонам строк для примирення не завершився примиренням подружжя та із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 5).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 21, 24, 56, 105, 110 112 СК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який зареєстровано 26 грудня 2019 року в Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2268.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 20 березня 2025 року.