ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 748/1507/22

провадження № 61-12284св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в складі колегії суддів:Шитченко Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І., та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року в складі судді Майбороди С. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадасту у Чернігівській області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 05 липня 2018 року, яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 1200 га (кадастровий номер :06:000:6032); скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка P. O. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2020 року та здійсненої на його підставі державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0, 1200 га з кадастровим номером :06:000:6032, що знаходиться на території Мньовської сільської ради, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав останнього на вищезазначену земельну ділянку; усунути перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0, 1200 га з кадастровим номером :06:000:6032, що знаходиться на території Мньовської сільської ради, шляхом її повернення на користь держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради.

Позов мотивований тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 05 липня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,1200 га з кадастровим номером :06:000:6032 для індивідуального садівництва із земель державної власності на території Мньовської сільської ради. На підставі вищезазначеного наказу 12 липня 2018 року відомості про спірну земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2020 року земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації Інституту водних проблем і меліорації НААН України спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Річище, яка є протокою (рукавом) річки Дніпро і згідно з вимогами ВК України відноситься до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги уздовж річки Річище має становити щонайменше 100 м. Згідно з інформацією ДНВП «Картографія» від 23 вересня 2020 року спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро) та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення.

ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, не будучи законним розпорядником земель водного фонду, в порушення вимог статей 20, 122 ЗК України змінило цільове призначення земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва чим порушило інтереси держави.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03 жовтня 2020 року, індексний номер 54397517 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0, 1200 га з кадастровим номером :06:000:6032, що знаходиться на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0, 1200 га з кадастровим номером :06:000:6032.

Усунуто перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0, 1200 га з кадастровим номером :06:000:6032, що знаходиться на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довів, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6032 знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Річище, яка є протокою (рукавом) річки Дніпро, і відповідно до вимог ВК України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки.

Оскільки належним та ефективним способом захисту права власності на землі водного фонду є негаторний позов, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Вимога про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області задоволенню не підлягає з огляду на обрання неефективного способу захисту в цій частині.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 липня 2023 року) рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року в частині вирішення позовної вимоги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору скасовано.

У задоволенні позовної вимоги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури судового збору змінено, збільшено його розмір з 3 101, 25 грн до 3 721, 50 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування, а тому не могла бути передана у приватну власність. З огляду на це, правильними є висновки суду першої інстанції про те, шо спірна земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави.

Разом з тим, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, тому у задоволенні вимог про скасування рішення про державну реєстрацію слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 05 липня 2018 року не оскаржувалося, тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України апеляційним судом в цій частині не переглядалося.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У серпні 2023 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 915/127/18, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року в справі № 823/588/16, від 11 лютого 2020 року в справі № 915/572/17, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 03 вересня 2020 року в справі № 914/1201/19, від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 21 січня 2021 року в справі № 925/1222/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 278/3367/19, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 19 жовтня 2022 року в справі № 910/14224/20, від 05 квітня 2023 року в справі № 604/797/21, від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Прокурором пред'явлено до суду негаторний позов. Разом з тим, задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у державну власність не є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення речового права на земельну ділянку за ОСОБА_1 , оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» лише рішення суду про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно є підставою для внесення відповідних відомостей до державного реєстру.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року в частині вирішення вимог про усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави й ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 686/17224/18, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 14 грудня 2021 року в справі № 361/3579/18, від 19 січня 2022 року в справі № 707/1933/20, від 02 лютого 2022 року в справі № 707/1924/20, від 09 лютого 2022 року в справі № 707/1921/20, від 09 лютого 2022 року в справі № 361/3407/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Висновки щодо знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:6032 в межах прибережної захисної смуги зроблені лише на основі аналітичних міркувань, без аналізу картографічного матеріалу та проведення будь-яких землевпорядних робіт.

Приймаючи схему накладення земельних ділянок як доказ, суди не врахували, що в листі Державного науково-виробничого підприємства «Картографії» не вказано, яким способом виконано таке накладення, та під час виготовлення такої схеми польові геодезичні дослідження для уточнення меж прибережної захисної смуги не проводились.

За даними Державного водного кадастру станом на 2021 рік річка Річище за класом об'єкту гідрографії є малою річкою, однак такі фактичні обставини взагалі не були враховані судом першої інстанції.

Також суди не врахували, що відповідно до проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, в тому числі форми 6-зем, спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 25 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 й витребувано її матеріали з Чернігівського районного суду Чернігівської області.

08 лютого 2024 року справа № 748/1507/22 надійшла до Верховного Суду.

ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області направило відзиви на касаційні скарги, в яких просило залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 направила відзив на касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, в якому просила залишити її без задоволення.

Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури направив відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив залишити її без задоволення.

У касаційній скарзі прокурор просить здійснити розгляд справи за участю представника Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи положення статті 7, частини першої статті 401 ЦПК України, оскільки попередній розгляд справи в суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи, немає підстав для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,1200 га за рахунок земель запасу для індивідуального садівництва на території Мньовської сільської ради Чернігівського району та перечу даної земельної ділянки у його власність.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 05 липня 2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 на території Мньовської сільської ради Чернігівського району, надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:6032) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6032 площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 жовтня 2020 року, укладеного з ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення ДНВП «Картографія» від 23 вересня 2020 року та доданої схеми накладення земельних ділянок станом на 2018 рік прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною 100 м для великих річок. Земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6032 повністю накладається на землі водного фонду, а саме, на прибережну 100-метрову водоохоронну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро).

З наданої Деснянським басейновим управлінням водних ресурсів інформації від 16 січня 2021 року вбачається, що згідно з Публічною кадастровою картою України 11 земельних ділянок, у тому числі з кадастровим номером :06:000:6032, знаходяться у водозбірному басейні річки Дніпро. Згідно з картою Google земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6032 розташована в безпосередній близькості від водного об`єкта річки Річище. Зазначений водний об`єкт має прямий гідрологічний зв`язок з водами річки Дніпро та з врахуванням вимог пункту 3 статті 5 ВК України належить до водних об`єктів загальнодержавного значення. Паспорт водного об`єкта, проект землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги річки Річище на замовлення Деснянського басейнового управління водних ресурсів не розроблявся, на погодження не надавався.

Відповідно до інформації Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 30 квітня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:6032 знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Річище, яка є протокою (рукавом) річки Дніпро і відповідно до вимог ВК України відноситься до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги уздовж річки Річище щонайменше має становити 100 м.

За повідомленням Державного агентства водних ресурсів України від 06 червня 2022 року зазначений у листі Чернігівської обласної прокуратури водний об`єкт є рукавом (частиною) річки Дніпро з власною назвою Річище. Відповідно до статті 79 ВК України річка Дніпро належить до великих річок. Наразі водний об`єкт Річище зазначено як рукав річки Дніпро.

З наданої Державним агентством водних ресурсів України інформації вбачається, що наразі на геопорталі «Водні ресурси України» водний об`єкт Річище зазначено, як рукав річки Дніпро, оскільки він не може бути річкою за гідрологічними характеристиками. На прикладі рукава Річище, на картографічних матеріалах чітко видно початок рукава - річку Дніпро і місце впадіння - також у річку Дніпро. Це і є характерною відмінністю рукава від інших водних об`єктів. Отже, водний об`єкт Річище є саме рукавом річки Дніпро, як і відображено на геопорталі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду.

Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).

Відповідно до статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що спірна земельна ділянка знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Річище, яка є протокою (рукавом) річки Дніпро, що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100- метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод Михайло-Коцюбинській селищній раді Чернігівського району Чернігівської області у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками шляхом повернення їх на користь держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Факт знаходження спірної земельної ділянки у межах 100-метрової прибережної захисної смуги річка Річище, яка є протокою річки Дніпро, встановлено судами попередніх інстанцій на підставі наданих стороною позивача доказів, яким судами надана належна оцінка, а саме: листа Інституту водних проблем і меліорації НААН України № 228/06 від 30 квітня 2021 року, листа Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» № 1036 від 23 вересня 2020 року, листа Деснянського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України від 16 січня 2021 року № 57/3- 1/ДС/25-21.

Відповідач технічної документації щодо спірної земельної ділянки суду не надав, не спростував доводи прокурора та висновки судів попередніх інстанцій щодо розташування вказаної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Річище, з клопотанням про проведення у справі відповідної експертизи до суду не звертався.

Обставина того, що річка Річище є рукавом (частиною) річки Дніпро, і саме ці особливості об`єкта визначають і правовий статус та розмір прибережної захисної смуги, яка для великих річок становить не менше 100 метрів і відноситься до водного фонду, встановлено у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 748/2226/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 748/2090/22, від 27 листопада 2024 року у справі №748/3368/23.

Висновки судів в частині вирішення вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі ОСОБА_1 постановах.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до необхідності здійснення переоцінки зібраних у справі доказів, які були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що була чинною на час звернення до суду з цим позовом, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, у разі задоволення негаторного позову рішення суду про повернення майна забезпечуватиме відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Висновки апеляційного суду в частині вирішення цих вимог не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури постановах.

Інші доводи касаційної скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2023 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов