Справа № 645/3604/24
Провадження № 2/645/216/25

Р І Ш Е Н Н Я
13 березня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Алтухової О.Ю.,
секретар судового засідання Лазаренко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкоові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-
Позивач ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 4 140 000,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 65 377,00 грн, судові витрати пов`язані з розглядом справи просить покласти на відповідачів.
Провадження у справі відкрите ухвалою суду від 24.06.2024 року, призначене підготовче засідання.
Відповідь на відзив від позивача наді йшла до суду 04.07.2024 року.
18.07.2024 року до суду надійшов відзив від Харківської обласної прокуратури, від імені та в інтересах якої діє представник Крупська К.М., в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що позивач з 26.12.2012 по 10.08.2021 перебував під слідством та судом. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2012, повідомлено про підозру 26.12.2012, обвинувальний акт складено 26.01.2013 та 01.02.2013 направлено до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду по суті. Судовий розгляд вказаної справи тривав з 01.02.2013 до 10.08.2021. Під час досудового розслідування обласною прокуратурою розглядались скарги позивача на дії співробітників обласної прокуратури та проводилась перевірка, порушень кримінально-процесуального законодавства України не встановлено. Відповідно до діючих вимог закону позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення» Також, відповідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1 600,00 гривень. У разі доведеності, сплачені позивачем у зв`язку з поданням юридичної допомоги витрати в силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мають бути відшкодовані за рахунок коштів державного бюджету. Позивачем на підтвердження витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні надані Договори, додаткові угоди, додатки до Договорів, Акти надання послуг та копії квитанцій у період з 12.03.2013 до 10.08.2021 укладені з адвокатом Бондаренко О.В. Також, позивачем надано копію Договору № 46 про надання правової допомоги від 18.02.2013 укладеного з Адвокатським об`єднанням «AVER LEX» та квитанцію про сплату 4000 грн. Відповідно до умов договору Об`єднання за завданням Клієнта зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, проте позивачем не надано ні заявки на отримання послуг, не зазначено які послуги йому здійснено і головне не доведено, що ці послуги взагалі здійснювались і здійснювались вони саме в кримінальному провадженні щодо позивача. З огляду на викладене, просили також відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, що значно перевищують встановлений законом розмір відшкодування.
Ухвалою суду від 23.07.2024 року постановлено задовольнити клопотання представника позивача та призначити у справі судову психологічну експертизу, провадження у справі зупинити.
02.09.2024 року до суду надійшло клопотання експерта № 6499 про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення судової психологічної експертизи.
30.09.2024 року позивач надав докази, які на його думку мають значення для проведення експертизи та докази оплати вартості проведення експертизи, а саме: пояснення вінницької Є.Й., пояснення ОСОБА_7 , пояснення ОСОБА_8 , пояснення ОСОБА_9 , пояснення ОСОБА_10 , пояснення ОСОБА_11 , пояснення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_6 , пояснення ОСОБА_12 , пояснення ОСОБА_13 , пояснення ОСОБА_14 .
Провадження у справі поновлене ухвалою суду від 01.10.2024 року.
15.10.2024 року судом постановлено ухвалу про надання додаткових доказів у розпорядження судового експерта, яким проводиться судова експертизи № 6499, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Провадження у справі зупинено.
Висновок експерта № 6499 за результатом проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24 (1/645/1803/24) від 267.11.2024 року надійшов до суду 05.12.2024 року.
Провадження у справі поновлене ухвалою суду від 09.12.2024 року.
Ухвалою суду від 24.12.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті, встановлено порядок дослідження доказів.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бондаренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, присили суд позов задовольнити, надали пояснення в обґрунтування позовних вимог.
Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомлено. У справі міститься відзив представника даного відповідача.
Представник відповідача Харківської обласної прокуратури прокурор Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова Таманов Є. заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
За результатом розгляду справи суд доходить таких висновків.
26.12.2012 року слідчим, за погодженням із процесуальним керівником, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 по справі № 642/824/2013-к ОСОБА_1 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано за цим обвинуваченням за недоведеністю участі в його вчиненні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.08.2021 по справі № 642/824/20ІЗк вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Касаційна скарга на вирок суду не подавалась.

Згідно з висновком експерта № 6499 від 27.11.2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24, ситуація, що досліджується за справою, була для ОСОБА_1 психотравмувальною, внаслідок чого йому завдані душевні страждання (моральна шкода). Орієнтовний (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання (моральну шкоду), може складати 27- МЗП в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду.

Також, в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди суду надані копії таких доказів: обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000012 від 07.12.2012 року; вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 26.02.2014 року у кримінальній справі № 642/824/13-к, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до 2,6 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах та посади представників влади на 3 роки, ст. 75 КК 3 роки; ухвали апеляційного суду Харківської області від 07.11.2014 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою вирок Ленінського районного суду від 26.02.2014 року скасовано; копію вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 11.11.2016 року у кримінальній справі № 642/824/13-к, яким ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 368 КК України; ухвали апеляційного суду Харківської області від 14.02.2017 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою вирок Ленінського районного суду від 11.11.2016 року скасовано; ухвали Ленінського районного суду у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою обвинувальний акт повернуто прокурору; ухвали апеляційного суду Харківської області від 12.05.2017 у кримінальній справі № 642/824/13-к, якою ухвала Ленінського районного суду від 23.03.2027 року скасована; обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні № 0000012 від 07.12.2012 року; витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000012; супровідний лист від 07.12.2012 року за підписом начальника Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Харківській області; повідомлення прокуратури Харківської області адвокату Бондаренко О.В.; ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 2035/11482/2012), якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді застави; ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 646/322/13-к) від 18.01.2013 року , якою задоволено клопотання слідчого про відсторонення ОСОБА_1 від посади; ухвали апеляційного суду Харковіської області від 31.01.2013 року, якою скасовано ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова (справа № 646/322/13-к) від 18.01.2013 року, а клопотання про відсторонення від посади повернуте прокурору; заяви ОСОБА_1 до органів прокуратури про повернення вилучених у нього речей і грошових коштів; скарги ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України; копії повідомлень Ленінського районного суду м.Харкова на адресу прокурора Харківської області щодо неявки прокурорів у судове засідання; копію ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.02.2013 року про призначення підготовчого засідання у справі № 642/824/13-к; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копія супровідного листа ГУМВС в Харківській області від 05.02.2013 року з наказом № 69 від 29.01.2013 про звільнення з ОВС України ОСОБА_1 ; копія супровідного листа ГУМВС в Харківській області від 05.03.2013 року з наказом № 55 о/с від 05.03.2013; копія постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 року у справі № 820/1350/13-а за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу та поновлення на роботі; копія повідомлення від 29.12.2015 та наказу № 689 о/с від 29.12.23015 року про часткову зміну наказу № 624 о/с; копія відповіді на адвокатський запит ГУНП в Харківській області від 30.12.2015 з копією атестаційногшо листа ОСОБА_1 з травня 2015 до червня 2015; послужним списком ОСОБА_1 , рапортом на звільнення ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 від 07.07.2020 року; медична документація ОСОБА_1 тощо.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року у справі № 534/955/17 дійшов висновку про те, що за приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 р. у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000012 слід розраховувати з 26.12.2012 року (день повідомлення підозри) до 10.08.2021 (ухвалення виправдувального вироку), що становить 8 років 7 місяців 15 днів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.2, 7 ст.1176 ЦК України).

Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі «Закон»).

Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 26.12.2012 року по 10.08.2021 року позивачу завдано моральну шкоду. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочин, участі у вчиненні в якому не доведено, вплинуло на нормальні стосунки з оточуючими людьми. Час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності негативно відобразився й на його здоров`ї, на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані.

Згідно з висновками, викладеними у висновку експерта № 6499 від 27.11.2024 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами справи № 645/3604/24, орієнтовний (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання (моральну шкоду), може складати 270 МЗП в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду.

Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Зважаючи на те, що у експертизі встановлений лише орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання ОСОБА_1 , те що даний висновок побудований на бесідах з ОСОБА_1 та дослідженні письмових характеристик від осіб, яких суд безпосередньо як свідків не допитував, суд для визначення розміру компенсації моральної шкоди, бере за основу положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості, виходячи з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 828 000,00 грн (103,5 місяців (час кримінального переслідування) х 8000,00 грн (мінімальна заробітна плата у 2025 році)).

Суд ураховує, що посилання позивача на тривалість його перебування під слідством та судом, необхідність звернення за професійною правничою допомогою, прийняття участі у численних судових засіданнях, погіршення здоров`я, втрата батька та розірвання шлюбу є суттєвими, однак з огляду на значний розмір мінімально гарантованої суми відшкодування моральної шкоди, визначеної Законом, не є такими, які об`єктивно свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди у п`ять разів у порівнянні з мінімальним.

Слід також врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 565/1372/21 (провадження № 61-12476св22) зазначено, що «згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону № 266/94-ВР).

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, позивач долучив до матеріалів справи копії договорів про надання правової допомоги, ним із адвокатом Бондаренко О.В., а також копії квитанцій про отримання вказаним адвокатом коштів на суму 61 377,00 грн. Надання позивачу правової допомоги в рамках кримінального провадження № 0000012 адвокатом Бондаренко О.В. підтверджується копіями матеріалів справи та не спростовувалося прокуратурою. Прокуратурою не наведено доводів на не надано доказів на спростування заявленого позивачем розміру витрат на правовому допомогу, понесених в рамках кримінального провадження.

У той же час, на думку суду, витрати позивача в сумі 4000,00 грн. за договором № 46 про надання правової допомоги від 18.02.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «AVER LEX», не знайшли свого підтвердження, оскільки з договору не вбачається надання правової допомоги саме у кримінальному провадженні № 0000012.

Тому суд вважає, що заявлені позивачем для відшкодування витрати на правову допомогу в рамках кримінального провадження у сумі 65 377,00 грн. грн підлягають частковому задоволенню на суму 61 377,00 грн.

Щодо визначення належного відповідача у справі та обраного позивачем способу захисту необхідно відмітити наступне.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Із урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19), від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19 (провадження № 61-16768св20).

Аналіз вищевикладеного свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У даній справі позивач ОСОБА_1 відповідачем зазначив Державу Україна в особі Державної казначейської служби України та просить стягнути кошти з даного відповідача за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Необхідно зазначити, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, тому не має підстав для висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача (див. постанову ВС від 19.04.2023, справа № 577/3008/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (провадження № 1 4-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно до пп. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Суд не може відмовити у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, якщо він передбачений законом або договором

ВС у постанові від 26.04.2023 року у справі № 227/4691/23 зазначив, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то ці витрати суд покладає на рахунок держави. Витрати позивача в сумі 37 864, 00 на проведення експертизи № 6499 від 27.11.2024 року підлягають стягненню з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 828 000 (вісімсот двадцять вісім тисяч) грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури та 61 377 (шістдесят одна тисяча триста сімдесят сім ) грн 00 коп витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000012.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37 864 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 00 коп судових витрат за проведення експертизи № 6499 від 27.11.2024 року.

Інші судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Харківська обласна прокуратура, , адреса: 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, буд. 4;

Відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, код ЄГРПОУ 37567646, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6

Повне судове рішення складено 21.03.2025 року.

Суддя О.Ю.Алтухова