Справа № 442/2023/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З. С.
Провадження № 22-ц/811/283/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивачки Хурдепи Ю.Ю., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Тунського А.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тунського Андрія Романовича на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року в складі судді Павлів З.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

14.01.2025 ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_1 володіти та користуватись транспортним засобом: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , та передати транспортний засіб: легковий універсал, марки: BMW, моделі: IХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання Позивачу, ОСОБА_2 .

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що вищевказаний транспортний засіб є одним із об`єктів майна, набутого сторонами за час шлюбу. Даний транспортний засіб зареєстрований на її ім`я. Проте, цим автомобілем користується відповідач ОСОБА_1 . Починаючи з часу її звернення до суду з даним позовом, відповідач умисно порушує правила дорожнього руху, знаючи та розуміючи, що до адміністративної відповідальності буде притягнуто її, як власника транспортного засобу, оскільки правопорушення фіксуються в автоматичному режимі по відеофіксації дорожнього руху. На сьогоднішній день відносно неї винесено 16 постанов про вчинення адміністративного правопорушення та накладено штрафів на загальну суму 7480 грн. Крім того, у неї є обґрунтовані побоювання, що відповідач може через своє недбале ставлення до користування спірним майном та умисним порушенням правил дорожнього руху, спричинити пошкодження або втрату майна, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. Крім цього, зазначає, що підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні, оскільки позбавлення права володіння та користування відповідача даним транспортним засобом не порушує прав відповідача враховуючи те, що у його володінні та користуванні перебуває транспортний засіб марки Шкода.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуватись транспортним засобом: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 .

В решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 , скаргу в інтересах якого подав ОСОБА_3 , вважає незаконною та необґрунтованою. Зокрема, із тексту оскаржуваної ухвали не вбачається, в чому саме може полягати майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду і які підстави обрання саме такого заходу забезпечення позову.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що як в межах первісного позову так і в межах зустрічного позову сторони просять залишити вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 . За вказаних обставин не видається зрозумілим, яким чином ухвала про забезпечення позову в частині заборони користуватись майном ОСОБА_1 може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.

Як свідчить практика Верховного Суду, зокрема постанова від 24.02.2021 у справі №631/774/19, постанова від 01.10.2020 у справі №646/1660/20, такий захід забезпечення позову не може бути застосований у справах про поділ майна подружжя.

Апелянт вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а відтак висновки суду про забезпечення позову у даній справі є помилковими.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року в частині заборони ОСОБА_1 користуватись спірним автомобілем та прийняти нову постанову, якою відмовити у вжитті заходів забезпечення позову у відповідній частині.

17 лютого 2025 року до Львівського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві позивачка висловила заперечення щодо доводів апеляційної скарги, оскільки володіючи та користуючись рухомим майном, ОСОБА_1 вчиняє протиправні дії на шкоду позивачці, а саме умисно порушує правила дорожнього руху, знаючи та розуміючи при цьому, що до адміністративної відповідальності буде притягнуто її, ОСОБА_2 , як власника ТЗ.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у спосіб заборони сторонам користуватись транспортним засобом: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , суд першої інстанції виходив з того, що користування даним автомобілем може вплинути на його вартість як об`єкта поділу майна, а отже і в подальшому мати вплив на кінцеве рішення суду в межах даної справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На переконання колегії суддів, таким, достатньо обґрунтованим припущенням є можливість відповідача в принципі відчужити майно, тобто здатність визначати його подальшу юридичну долю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм та роз`яснень, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Колегія суддів виходить з того, що забезпечення позову є процесуальним питанням, тому перевіряючи законність оскаржуваної ухвали суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, які стосуються суті спірних правовідносин, оскільки таким може бути надана правова оцінка лише при розгляді справи по суті.

Із копій матеріалів цивільної справи № 442/2023/24, надісланих на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, вбачається, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

У справі, що переглядається апеляційним судом, об`єктом перегляду є ухвала про забезпечення позову щодо транспортного засобу: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2

У зустрічній позовній заяві від 23.05.2024, поданій через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 серед іншого просить визнати особистою власністю транспортний засіб: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 .

У заяві про збільшення позовних вимог від 21.06.2024 ОСОБА_2 виклала вимоги позову в новій редакції, де, серед іншого, просила в порядку поділу майна подружжя, виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на автомобіль легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , стягнувши 1/2 вартості рухомого майна, що залишається у користь позивача.

14.01.2025 ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_1 володіти та користуватись транспортним засобом: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , та передати транспортний засіб: легковий універсал, марки: BMW, моделі: IХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання Позивачу, ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно, суди вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову не повинні обмежувати право володіння нерухомим майном законного власника.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Як вбачається із вимог позовних заяв, спір між сторонами виник, в тому числі, з приводу рухомого майна, яке спільно набуте ними за період перебування у шлюбі, окрім іншого спірним об`єктом є автомобіль легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 , проте позивачка просить цей автомобіль залишити у власності ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивачка зазначала, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині заборони користуватися спірним автомобілем, суд першої інстанції не врахував, що заборона експлуатації та керування спірними транспортними засобами не може вплинути на виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення половини вартості вказаного автомобіля на її користь, який вона просить залишити у власності ОСОБА_1 .

Позивачка не довела, що спірний автомобіль використовується відповідачем всупереч вимогам технічних норм; вказана експлуатація унеможливлює збереження транспортного засобу у стані, придатному для подальшого використання; відповідач свідомо порушує вимоги чинного законодавства у зв`язку з використанням цього автомобіля тощо.

Заборона експлуатації та керування спірними транспортними засобами не може вплинути на виконання рішення суду у разі задоволення позову та суперечить конструкції забезпечення позову. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 646/1660/20 (провадження № 61-14281ск20) від 24 лютого 2021 року у справі № 631/774/19 провадження № 61-18951св20.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 користуватись легковим універсалом, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 , місцевий суд фактично вийшов за межі вимог заяви, оскільки про такий спосіб захисту ОСОБА_2 не просила.

Що стосується доводів позивачки за первісним позовом про те, що відповідач умисно порушує правила дорожнього руху, знаючи та розуміючи, що до адміністративної відповідальності буде притягнуто її, як власника транспортного засобу, оскільки правопорушення фіксуються в автоматичному режимі по відеофіксації дорожнього руху, колегія суддів звертає увагу, що згідно з нормами КУпАП, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити уповноваженому органу інформацію про те, що транспортний засіб знаходився у володінні/користуванні іншої особи або вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо, при цьому на період з`ясування та перевірки виконання постанови зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила зафіксоване правопорушення.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову, як заборона користування транспортним засобом до розгляду справи по суті порушує принцип співмірності виду забезпечення позову та заявлених позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, у зв`язку з чим заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Оскільки ухвала в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову не оскаржується, відповідно судом апеляційної інстанції не переглядається.

За таких обставин та порушення судом норм процесуального права, оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому колегія суддів приходить висновку, що ухвалу в оскаржуваній частині необхідно скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тунського Андрія Романовича задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову, а саме забори ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуватись транспортним засобом: легковий універсал, марки: BMW, моделі: ІХ3, 2021 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) VIN код: НОМЕР_2 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині - відмовити.

Врешті ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 березня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк