РІШЕННЯ

іменем України

19.03.2025

Справа № 331/946/24

Провадження № 2/331/141/2025

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса), Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 про встановлення факту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, через представника адвоката Кару Р.Т., звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позову вказала, що вона проживала з чоловіком ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , виданим повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 25.10.2023 року, батько дочки вказаний - ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , позивач та ОСОБА_6 , 08.09.2022 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис за № 368.

Отже, вона, її дочка ОСОБА_8 та чоловік ОСОБА_6 складали повноцінну сім`ю.

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та набранням чинності Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України віл 24 лютого 2022 № 32/321 /501 /13г. її чоловік був призваний на військову до військової частини НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік загинув. Про загибель чоловіка отримала письмове повідомлення про смерть.

Сім`я кожного військового, який загинув, захищаючи Батьківщину під час масштабної війни, має право отримати компенсацію - одноразову грошову допомогу у розмірі 15 мільйонів гривень. Це право забезпечує Постанова Кабміну №168 від 28 лютого. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні та обов`язки.

Крім того, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» утриманці загиблого має право отримати статус члена сім`ї загиблого. Окрім цього, відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"члени сімей військових, які загинули, померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Позивачем було звернено до ТЦК та СП з відповідними заявами про надання статусу члена сім`ї загиблого, призначення пенсії в разі втрати годувальника та виплату одноразової грошової допомоги. Однак від ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала роз`яснення №90/с від 5.01.2024 року, що з поданих нею документів неможливо визначити малолітню особу як утриманця та як наслідок встановити її право на призначення одноразової грошової допомоги , правові підстави для отримання якої визначено ст.ст.16, 16-1 ЗУ « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», також роз`яснення № 6804/с від 29.11.2023 року в якому йдеться , що видати посвідчення « Дитини військовослужбовця» на ОСОБА_2 неможливо, оскільки в графі батько у свідоцтві про її народження батько зазначений « ОСОБА_7 », також листом від 04.12.2023 року №6902/с повідомлено, що призначити пенсію ОСОБА_2 в разі втрати годувальника немає підстав за вищевказаних обставин.

У свідоцтві про народження ОСОБА_2 запис про батька здійснено на підставі ст.135 СК України. Так дійсно, ОСОБА_8 не є рідною дочкою ОСОБА_6 , однак вона разом проживала із своїм вітчимом ОСОБА_6 , який створив усі умови для проживання дитини, здійснював опіку на нею, доглядав та піклувався про її стан здоров`я. Позивачка також перебувала на його утриманні, у зв`язку з тим, що не отримувала доходів , жодних соціальних виплат від держави. Прохала суд встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19.02.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у відкритті провадження відмовлено./а.с.42-43/.

10.04.2024 року Постановою Запорізького апеляційного суду Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.02.2024 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції/а.с.81-83/.

22.04.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

22.05.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшла заява про залучення до справи третіх осіб/а.с.106-107/.

03.06.2024 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 Скулинець В.А. надійшло клопотання про закриття провадження у справі , так як вважає, що вирішення питання Позивача у відповідності до ст.293 ЦПК України має відбуватись в окремому провадженні/а.с.126/.

17.06.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшло клопотання про виклик свідків/а.с.140-142/.

17.06.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 ./а.с.162/.

19.07.2024 року від представника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 , адвоката Лугового Б.В. надійшли пояснення, в яких просив позовне провадження про встановлення факту, що має юридичне значення закрити, так як заявлена вимога повинна розглядатися в окремому провадженні. Факт утримання ОСОБА_9 падчерку ОСОБА_10 не підтверджується жодним належним доказом. Більше того, біологічний батько ОСОБА_2 , ОСОБА_11 регулярно спілкувався з дитиною за життя ОСОБА_6 , надавав їй матеріальну допомогу. Надавали матеріальну допомогу ОСОБА_2 батьки ОСОБА_12 - її баба та дід по лінії батька. За життя , ОСОБА_6 на підставі рішення суду від 19.09.20214 року сплачував аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 25% від заробітку. При цьому, ним за життя не подавалось жодних заяв про зниження розміру аліментів. З урахуванням наведеного, позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають./а.с.188-194/.

23.07.2024 року від представника ОСОБА_3 , адвоката Кравцова В.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі , так як вважає, що вирішення питання Позивача у відповідності до ст.293 ЦПК України має відбуватись в окремому провадженні/а.с.203 -206 Т.1/.

30.07.2024 року від представника Міністерства Оборони України Матвієнко Г.М. надійшли пояснення , в яких вказала, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення вищевказаної позовної заяви. На думку Міноборони зазначена справа підлягає розгляду за правилами окремого провадження відповідно до ст. ст. 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України. Прохала суд, закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. У разі не задоволення пункту 2 прохальної частини Пояснень, відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

про встановлення факту, що має юридичне значення, так як відповідно до ст. 30 Закону 2262 ХІІ ОСОБА_8 не відноситься до жодної категорії непрацездатних членів сім`ї./а.с.212-215 Т.1/.

01.08.2024 року від представника ОСОБА_3 , адвоката Кравцова В.В., надішли пояснення , в яких вказав, що в першу чергу мати (Позивач) зобов`язана займатись утриманням своєї доньки ОСОБА_13 , після матері обов`язок утримання покладається на бабу та діда, потім на рідних братів та сестер і в останню чергу на ОСОБА_6 . На думку ОСОБА_3 свідчать про те, що Позивачка цілеспрямовано та свідомо уникає виконя свого обов`язку щодо утримання своєї доньки ОСОБА_13 з метою його перекладання на свого чоловіка ОСОБА_6 . ОСОБА_3 звертає увагу суду, що після загибелі ОСОБА_6 Позивачка не вчиняє будь яких дій спрямованих на відновлення своєї роботи або працевлаштування в іншого роботодавця, що свідчить про свідоме ухилення Позивачки від виконання своїх батьківських обов`язків та перекладання їх на ОСОБА_6. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити в повному обсязі./а.с.222-230 Т.1/.

01.08.2024 року від адвоката Кравцова В.В. надійшла заява про виклик свідків/а.с.231-233/.

20.09.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя клопотання адвоката Кравцова В.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеконференції задоволено/а.с.244 Т.1/.

29.10.2024 року від представника позивача, адвоката Кари Р.Т., надійшло клопотання про виклик свідків/а.с.9-10 Т.2/.

29.11.2024 року від адвоката Кравцова В.В. надійшла заява про виклик свідків/а.с.35-36 Т.2/.

02.12.2024 року протокольною формою у судовому засіданні клопотання адвоката Кари Р.Т. та адвоката Кравцова В.В. про виклик свідків задоволено.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кара Р.Т. та ОСОБА_1 підтримали позовну заяву, прохали суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав вказаних у відзиву.

Представник третьої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) до судового засідання не з`явилася, долучила до матеріалів справи заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник Міністерства оборони України до судового засідання не з`явився, прохав суд розглядати справу у їх відсутність, заперечував проти позовних вимог з підстав вказаних у поясненнях.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник адвокат Кравцов В.В. заперечували проти задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засідання ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 та її представник адвокат Луговий Б.В. заперечували проти задоволення позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши докази надані сторонами, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо заперечень учасників процесу розгляду справи в позовному провадженні, суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено

із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18 від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (падчерки) ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Метою встановлення такого факту стала необхідність реалізації її права на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Окрім цього, відповідно до ст.1 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військових , які загинули, померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за падчеркою загиблого ОСОБА_6 певного соціально-правового статусу.

Суд вважає, що встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (падчерки) ІНФОРМАЦІЯ_4 автоматично породжує право ОСОБА_14 на певний соціально-правовий статус, а також впливатиме на права й обов`язки інших членів сім`ї померлого ОСОБА_15 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти встановлення даного факту, що має юридичне значення.

З указаного слідує, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання за ОСОБА_16 права на отримання соціальних виплат після смерті ОСОБА_17 , а тому ці обставини підлягають доказуванню під час розгляду справи у порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності та не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження, шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Щодо встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_6 падчерки ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , 08.09.2022 року зареєстрували шлюб у Шевченківському відділі державної реєстрації цивільного стану у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про що зроблено відповідний актовий запис за № 368./а.с.16/.

До укладення шлюбу у ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , виданим повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 25.10.2023 року, серія НОМЕР_3 , батько дочки вказаний - ОСОБА_7 ./а.с.11/.

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 04.11.2023 року, відомості про батька дитини записані зі слів матері - ОСОБА_7 ./а.с.15/.

Судом встановлено, відповідно до довідки від 17 червня 2023 року ОСОБА_6 нараховували щомісячні додаткові види грошового забезпечення відповідно до ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з квітня 2022 року по червень 2023 року/а.с.108-109 Т.1/.

Згідно довідки , яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради та не отримує жодних видів державних соціальних допомог. /а.с.137 Т.1/.

Згідно довідки , яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради як отримувач допомоги ВПО з 01.09.2023 по 31.08.2024 року./а.с.134 Т.1/.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України ОСОБА_1 на обліку не перебуває та пенсію на себе та дитину ОСОБА_10 не отримує./а.с.135 Т.1/.

Відповідно до довідок від 27.05.2024 року , виданої ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь», ОСОБА_1 з січня 2023 по квітень 2024 року не отримувала заробіток, так як призупинено трудовий договір з 16.05.2022 року до закінчення воєнного стану./а.с.138-139 Т.1/.

Запорізька спеціалізована школа фізичної культури 1-111 ступенів №18 Запорізької міської ради Запорізької області надала довідку 29.05.2024 року , згідно якої ОСОБА_8 дійсно є ученицею 5-Б класу. Вітчим дівчини приймав участь у шкільному житті та вихованні дитини, батьківські збори відвідував./а.с.136 Т.1/.

Позивачем долучено до матеріалів справи відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про те , що під час розгляду наданих матеріалів встановлено , що жодних підтверджуючих документів або рішень суду щодо встановлення факту того , що ОСОБА_2 перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_6 не надано, у зв`язку з цим немає підстав для подання документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії в разі витрати годувальника./а.с.5 Т.2/.

Розпорядженням заступника Голови Управління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна» 24.11.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками підприємства , в тому числі із ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 )/а.с.17-20 Т.2/.

Розпорядженням заступника Голови Управління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна» 25.04.2023 року припинено дію розпоряджень стосовно призупинення дії трудових договорі з працівниками підприємства та відновити дію трудових договорів з 01.05.2023 року./а.с.21-23 Т2/.

На адвокатський запит заступник Голови Правління ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» надав відповідь, що починаючи з 1.05.2023 року ОСОБА_20 не виходить на роботу із нез`ясованих причин, хоча неодноразово запрошувалась керівництвом на роботу. У підприємства відсутні підтвердження того, що вона з січня 2023 року зверталася до керівництва підприємства стосовно допуску до роботи, звільнення з роботи, надання відпустки без збереження заробітної плати/а.с.24 Т.2/.

Представник позивача адвокат Кара Р.Т. суду пояснила, що Позивачу необхідно встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_6 її доньки ОСОБА_2 для призначення пенсії в разі втрати годувальника та отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

З урахуванням вимог статті 318 ЦПК України одним із обов`язкових елементів заяви встановлення факту перебування дітей на утриманні є мета встановлення такого факту. Зазначення мети в заяві необхідне для того, щоб підтвердити юридичну заінтересованість у встановленні такого факту, тобто встановлення такого факту породжуватиме у майбутньому настання певних юридичних наслідків. Проте для того, щоб дійсно встановити цей факт, суд, виходячи із зазначеної мети, повинен дослідити наявність дійсної юридичної заінтересованості. Тому від належно обґрунтованої мети залежить розгляд справи, адже якщо остання не відповідатиме умовам законодавства, то наслідки для заявника будуть негативними.

Оскільки факт перебування дітей на утриманні входить до групи фактів, що мають юридичне значення, то, відповідно, вони породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Під такою необхідністю необхідно розуміти не просто виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин на підставі встановленого факту, а обов`язкову наявність процесуальних наслідків для заявника, які впливають на сферу майнових чи немайнових прав громадян.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Щодо утримання падчерки ОСОБА_2 , суд зазначає про таке право ОСОБА_6 , а не його обов`язок.

Позивачем не надано будь-яких даних щодо відсутності у неповнолітньої ОСОБА_2 рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного з їх боку утримання дитини. Навпаки, у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на запитання учасників процесу відповіла , що вона має ще повнолітнього сина ОСОБА_21 - 28 років, який мешкає в Новомиколаївському районі Запорізької області, має матусю( бабуся ОСОБА_14 ), вона знайома з батьками біологічного батька ОСОБА_13 і вони спілкуються з нею. Суду пояснила, що не знає де біологічний батько дитини, він не спілкується з дитиною.

Третя особа, ОСОБА_3 , заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що батько ОСОБА_13 спілкується з позивачкою та її дитиною, до шлюбу з ОСОБА_6 , він проживав з ними, на аліменти вона не подавала так як не бажала. Батько ОСОБА_13 приїжджав до неї, забирав зі школи до себе. Позивачка вводить в оману суд, про те що дитина не спілкується зі своїм батьком. ОСОБА_6 не бажав удочеряти ОСОБА_10 , мати дитини має змогу працювати , влаштована на роботу.

Третя особа, ОСОБА_4 , суду пояснила, що заперечує проти задоволення позову, з тих підстав, що жодного доказу перебування на утриманні ОСОБА_6 дитини ОСОБА_13 позивачем не надано. У Зелінки ОСОБА_13 є біологічний батько, мати та батько біологічного батька дитини, старший брат ОСОБА_13 , батьки позивачки, які зобов`язані утримувати дитину. Суду пояснила, що ОСОБА_6 був в квітні у відпустці, при спілкуванні з нею , ніяких дій з його сторони щодо удочеріння, зміни прізвища падчерки ОСОБА_13 не було. Доказів того, що позивачка маючи банківську карту ОСОБА_6 , утримувала на ці кошти свою дитину ОСОБА_10 суду надано не було. Батька ОСОБА_22 вона знає, це не батько старшого сина позивачки, і змінила вже позивачка прізвище дитині на ОСОБА_19 вже після загибелі ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив , що ОСОБА_24 був кумом йому, часто спілкувалися і також коли приїжджав у відпустку. Із позивачкою ОСОБА_25 ,коли були у них в гостях і на роботі, спілкувалися. Щодо доньки позивачки ОСОБА_13 , він ніколи нічого не говорив. За свою доньку ОСОБА_26 постійно говорив, прохав за нею приглянути, так як служив. Ніколи не говорив, що донька дружини перебуває на його утриманні. Він знає батька ОСОБА_13 , колись був у гостях у ОСОБА_17 , він приїжджав та забирав ОСОБА_27 повідомив йому, що розписався з ОСОБА_25 , у разі його загибелі, щоб їй залишилися якісь кошти. Ніколи не говорив, що хоче удочерити ОСОБА_13 , казав що у нього є донька, а у ОСОБА_13 є батько.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що ОСОБА_29 є її братом, перебували в гарних відносинах, часто спілкувалися щодо його дитини ОСОБА_30 . Щодо ОСОБА_13 , він дуже не розповідав, казав, що у неї є батько, вони спілкуються. Колись повідомив, що ОСОБА_13 і батько були разом, коли вони з дружиною поїхали на дачу. Кошти надав на їжу та комунальні послуги, своїй донці допомагав та сплачував аліменти. Щодо того , щоб змінити прізвище дитині ОСОБА_13 на ОСОБА_19 він ніколи не говорив про це, взагалі будь - яких дій щодо неї він був ще не впевнений. Щодо банківської картки, їй відомо, що вона знаходиться у дружини ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що із ОСОБА_9 вони разом воювали, товаришували, був часто у них в гостях. Він знайомий із ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . ОСОБА_35 та ОСОБА_24 познайомилися на роботі. Жили разом із донькою ОСОБА_37 . Як він відносився до ОСОБА_13 йому невідомо. Коли ОСОБА_26 перебував на фронті, він говорив йому, що банківську картку свою віддав ОСОБА_38 , щоб вона купувала що їй за потрібне. ОСОБА_26 повідомив йому, що рідний батько ОСОБА_13 не допомагав їй, він був знайомий з біологічним батьком ОСОБА_13 . Йому відомо було, що ОСОБА_26 хотів удочерити ОСОБА_13 , так як біологічний батько її не допомагав. Зелінці ОСОБА_39 заборонив виходити на роботу, так як були обстріли у м.Запоріжжі, тому і віддав картку, щоб вона користувалася . Також відомо, що батько ОСОБА_13 , її бабуся та дідусь на початку війни виїхали до м.Києва.

Свідок ОСОБА_40 суду пояснив, що він товаришував з ОСОБА_41 . Він проживав разом з ОСОБА_25 та її донькою ОСОБА_13 . Чи піклувався він про ОСОБА_13 , йому невідомо. Він не був у будинку ОСОБА_19 , лише приїжджав на поховання. Свідком не був того, що ОСОБА_26 купував якісь речі , одяг ОСОБА_42 . При розмові, він говорив про дітей, але не конкретизував про кого саме, називав їх «малими». Йому нічого не відомо про удочеріння ОСОБА_13 . ОСОБА_26 цікавився питанням про встановлення батьківства 31.03.2023 року на похованні побратима та був у сильному алкогольному сп`янінні.

Судом встановлено, що свідки не підтвердили факт перебування на утриманні ОСОБА_17 падчерки ОСОБА_2 , тому відхиляє їх пояснення як доказ по справі.

У судовому засіданні позивачка стверджувала про те, що з початку укладення шлюбу вона з дитиною проживали разом з ОСОБА_9 та знаходилися на його одноособовому утриманні, так як у неї не було доходів.

Положеннями ст. 268 СК України закріплений обов`язок вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України).

Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню.

Тому обов`язок осіб, у сім`ї яких виховувалась дитина, щодо її утримання виникає за умови відсутності у неї батьків, баби, діда, повнолітніх братів і сестер.

Отже, за встановлених обставин не можна вважати, що ОСОБА_24 є особою, який самостійно утримував ОСОБА_10 , оскільки суду не було надано доказів, що така допомога надавалася саме ним, а не матір`ю неповнолітньої дитини , на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України та її рідними. Оскільки, доказів того, що вказані кошти, які надавалися ОСОБА_26 дружині, були витрачені саме на утримання її доньки суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_17 відсутній правовий обов`язок утримувати неповнолітню дитину дружини і таке утримання ним здійснювалося добровільно, отже відсутні підстави для встановлення судом юридичного факту перебування на утриманні ОСОБА_17 неповнолітньої дитини, матір`ю якої є його дружина ОСОБА_43 .

Крім того, судом встановлено що батько дитини записаний в порядку ст. 135 Сімейного Кодексу України, тобто ОСОБА_44 має статус одинокої матері.

До матеріалів справи долучена довідка, яка видана Департаментом захисту населення Запорізької міської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради та не отримує жодних видів державних соціальних допомог. /а.с.137 Т.1/.

Суд звертає увагу, що в довідці не вказано, чи взагалі отримувала ОСОБА_1 державну соціальну допомогу та станом на який час вона її не отримує.

Отже, при наданні позивачем довідки до Департаменту соціального захисту щодо статусу одинокої матері, ОСОБА_1 буде мати змогу отримувати кошти на утримання неповнолітньої дитини від держави.

Отже судом встановлено, що по справі не доведено обставин, які входять до предмету доказування по справі: що дитина позивачки не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у ОСОБА_29 обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України. Навпаки, відповідно до пояснень сторін по справі, свідків, судом встановлено, що ОСОБА_8 має рідного батька ОСОБА_45 , який регулярно спілкується з дитиною за життя ОСОБА_6 , надавав їй матеріальну допомогу, також ОСОБА_13 спілкується з батьки ОСОБА_12 бабою та дідом. Позивачка ОСОБА_1 підтвердила у судовому засіданні і той факт, що має ще повнолітнього сина ОСОБА_21 - 28 років та має матусю( бабуся ОСОБА_14 ) . Доказів, що ці особи з поважних причин не можуть надавати ОСОБА_8 належного утримання, суду не надано.

Докази відсутності у матері дитини ОСОБА_1 доходу не звільняє її покладеного на неї законом обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, у тому разі і за допомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично ОСОБА_6 зобов`язальною особою з утримання дитини дружини.

Суд звертає увагу , що до та після загибелі ОСОБА_6 , Позивачка не вчиняє будь яких дій спрямованих на відновлення своєї роботи або працевлаштування в іншого роботодавця, що свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків та перекладання їх на ОСОБА_46 .

Відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем перебування лише на ОСОБА_6 утриманні дитини ОСОБА_2 , з огляду на те, що мати ОСОБА_1 має роботу, з яких підстав не з`являється на підприємство суду не зрозуміло. Сам факт проживання дитини в сім`ї з вітчимом, не є беззаперечним доказом його утримання. За таких підстав, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до 141 ЦПК України судові витрати понесені заявником не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, ,141, 263, 265 , 279 ЦПК України, ст.15, 141,157,164,180,260268, ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса), Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 про встановлення факту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 24.03.2025 року.

Суддя: Н.В.Фісун