2/465/693/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17.03.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу №465/2166/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, позивачці, та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . За даною адресою будинок складається з трьох квартир. Відповідачка ОСОБА_2 , власниця квартири АДРЕСА_2 , незаконно встановила замок до горищного приміщення, що знаходиться у спільному користуванні та є спільною власністю мешканців будинку. Зазначає, що вона, позивачка, неодноразово зверталась із заявами та зверненнями до відповідних установ про усунення такої перешкод, однак жодних позитивних результатів на сьогоднішній день не має. Також зверталась до відповідачки з пропозицією мирно вирішити ці питання, однак у відповідь отримувала лише образи. Відтак, відповідачка чинить їй, позивачці, перешкоди у користуванні приміщенням загального користування - горищем. Внаслідок цього вона, позивачка, позбавлена доступу на горище та можливості користуватись цим приміщенням у своїх потребах та потребах членів своєї сім?ї.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.05.2024р. відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.11.2024р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча повідомлялися належним чином, представник позивачки подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує, пощов просить задоволити.

Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подала, в матеріалах цивільної справи відсутні заяви чи клопотання щодо розгляду справи за її відсуності.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 - позивачка у справі, зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на квартиру, виданого 12 квітня 1995 року Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_1 та членам її сім"ї ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

До позовної заяви долучені копії звернень до ЛКП "Львівський ліхтар" щодо вчинення перешкод ОСОБА_2 позивачці у користуванні горищем, який знаходиться у спільному користуванні.

Відповідно до листів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.01.2016р. та 02.03.2016р., мешканцям квартири АДРЕСА_4 вручено попередження про надання іншим мешканцям будинку доступу до місць загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах розглядуваної справи міститься рішення Франківського районного суду м. Львова від 15.07.2021р. у цивільній справі №465/1126/16-ц.

Зокрема, в даном рішенні зазначено, що з відповіді ЛКП "Львівський ліхтар" №181 від 22.06.2016 року на адвокатський запит адвоката Гайдукевич О.Я. №24-вх від 31.05.2016 року, в будинку АДРЕСА_5 є приміщення загального користування, а саме горища та підвали, які не приватизовані мешканцями. До приміщень загального користування мешканці кв. АДРЕСА_6 даного будинку вільного доступу та можливість вільного проходу не мають, тому що мешканці кв. АДРЕСА_2 не надають такого доступу. Відповідно до відповіді ЛКП "Львівський ліхтар" №2390 від 17.12.2020 року, мешканці квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 вручено попередження №2162/1 від 13.11.2020 року про необхідність надання доступу до місць загального користування.

Дані обставини свідчать про те, що в позивачки та відповідачки наявний спір щодо вільного доступу та користування горищем за адресою АДРЕСА_5 , яке є місцем загального користування, який носить триваючий та систематичний характер.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (382 Цивільного кодексу України).

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку(сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1, ч.2 ст.5, п.1 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Верховний Суд у постановах від 18.07.2018р. у справі № 916/2069/17, від 22.01.2020 р. у справі № 461/4181/18 (провадження № 61-15919св19) зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і йогоприбудинкова територія.

Таким чином, позивачка, яка є власником квартири у багатоквартирному житловому будинку, має право на користування допоміжним приміщенням будинку, а саме горищем.

Сам факт заявлення позовних вимог є підтвердженням відповідних обставин та фактів, а також наявність спору про таке.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З встановлених обставин та положень закону вбачається, що сторони є рівними у користуванні спільними приміщеннями і їх використання має відбуватися за спільною згодою власників. Відповідачка порушує права позивачки своїми діями, які полягають у перешкоджанні доступу до горища шляхом встановленого замка.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 43,44, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні горищним приміщенням за адресою АДРЕСА_5 - задоволити.

Зобов"язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) у користуванні горищем в будинку АДРЕСА_5 шляхом демонтажу встановленого замка.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, юридична адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд.85, .

Суддя В. Кузь