Провадження 2/557/145/2025
Справа 557/1995/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/1995/24,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Гоща цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» (далі ТОВ «КЛТ КРЕДИТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 317 від 30 жовтня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 365 днів (до 29 жовтня 2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Унаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 02 грудня 2024 року виникла заборгованість, яка становить: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 57 634,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період 30 жовтня 2023 року по 29 жовтня 2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних).

Щодо денної процентної ставки представник позивача вказує, що оскільки строк дії кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

На підставі наведеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» вказану суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3038,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Сторони по справі у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав клопотання, у якому просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами.

Відповідач також просила розглянути справу без її участі та врахувати її письмові пояснення, згідно яких остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягненні судових витрат. Обґрунтовуючи таку свою позицію позивач зазначила, що не погоджується з розміром нарахованої банком заборгованості з огляду на законодавче запровадження починаючи з 24 грудня 2023 року максимальної денної процентної ставки в період дії кредитного договору, розмір якої не міг перевищувати 1 %, та законодавчо встановлений обов`язок позикодавців привести у відповідність умови укладених кредитних договорів до вимог закону, а також вважає, що тіло кредиту нею погашено, а тому розрахунок заборгованості позивача є невірним. Позивач зауважує, що нею було сплачено 21 листопада 2023 року 1164,00 грн, 29 листопада 2023 року 1101,00 грн, 12 січня 2024 року 3976,00 грн, однак позивачем, в супереч п. 4.5 Кредитного договору та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» дані кошти було зараховано не в погашення суми кредиту, а в погашення прострочених процентів за користування кредитом. Згідно наведеного відповідачем розрахунку заборгованості несплаченою є лише сума процентів за користування тілом кредиту у розмірі 7443,71 грн. Окремо відповідач заперечила щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки до позову не надано договір про надання правової допомоги, яким, на її переконання, не є долучений до позову договір про надання юридичних послуг, укладений з фізичною особою підприємцем.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі

12 грудня 2024 року - відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

28 січня 2025 року - задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 30 жовтня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 317, згідно з п. 1.1 якого товариство зобов`язалося надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.

Сторони у п. 1.2 договору погодили, що процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

Згідно п. 1.3 договору строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з додатком № 1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 19 днів.

Невід`ємною частиною цього договору є правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», які розміщені на сайті товариства (п. 1.5 договору).

Сторони договору обумовили, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс Fondy або іншим способом (п. 1.7 договору).

Згідно з п. 2.1.1 договору товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором.

Позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит (п. 2.4.1 договору).

Даний договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті товариства відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1 договору).

Кредитний договір був підписаний 30 жовтня 2023 року електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором та цього ж дня кредитні кошти у сумі 5000,00 грн перераховано на карту позичальника, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://kltcredit.com.ua/.

ТОВ «КЛТ Кредит» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , що стверджується даними квитанції № 675485552 від 30 жовтня 2023 року.

АТ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали суду підтвердив, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , фінансовий номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 30 жовтня 2023 року по 04 листопада 2023 року - НОМЕР_4 .

З виписки про рух коштів по картці, наданої АТ «Універсал Банк» вбачається, що на картковий рахунок відповідача 30 жовтня 2023 року надійшли грошові кошти у сумі 5000,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, своєчасно не сплатила нараховані проценти, у зв`язку з чим станом на 02 грудня 2024 року у неї виникла заборгованість у розмірі 62 634,00 грн, з яких: 5000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 57 634,00 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за договором № 317 від 30 жовтня 2023 року.

Застосовані норми права

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Мотиви та висновки суду

Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Суд установив, що між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 30 жовтня 2023 року був укладений кредитний договір № 317 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).

Відповідно до умов договору ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» надало відповідачу кошти в сумі 5000,00 грн, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти за користування ними, розмір яких визначений договором та є фіксованим.

30 жовтня 2023 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, що нею не оспорюється.

Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» суд вважає доведеним.

У підписаному відповідачем кредитному договорі № 317 від 30 жовтня 2023 року визначена сума кредиту, проценти за користування кредитом, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Суд зазначає, що представлений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, в якому відображено інформацію стосовно суми кредиту, загальної кількості днів користування кредитом, процентну ставку 3,5 % і цілком підтверджує нарахування суми процентів за користування кредитом відповідно до умов договору, у зв`язку з чим заперечення відповідача з даного приводу, які викладені у письмових поясненнях, судом оцінюються критично, а наданий нею розрахунок відхиляється.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що 30 жовтня 2023 року відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, у період з 30 жовтня 2023 року по 29 жовтня 2024 року, який є строком користування кредитом, товариство нараховувало проценти за користування коштами згідно ставки - 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних).

Що стосується доводів відповідача про те, що починаючи з 24 грудня 2023 року розмір максимальної денної процентної ставки в період дії кредитного договору не міг перевищувати 1 % і позикодавці зобов`язані були привести у відповідність умови укладених кредитних договорів до вимог Закону України «Про споживче кредитування», то судом такі відхиляють з огляду на наступне

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Спірний кредитний договір укладено 30 жовтня 2023 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, тому суд вважає, що такий закон не підлягає до застосування до спірних правовідносин.

Отже, нарахування процентів від суми позики було здійснено позивачем у розмірах та порядку, узгодженому в укладеному між сторонами кредитному договорі, відповідно до законодавства чинного на момент укладення договору.

Змін у кредитний договір, в частині відсоткової ставки за користування кредитними коштами, порядку їх нарахування чи терміну повернення кредитних коштів з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що дало б можливість здійснити перерахунок відсотків згідно встановлених у п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обмежень, сторонами внесено не було.

Відхиляються судом і доводи позивача про те, що нею повністю погашено тіло кредиту, оскільки здійснені нею платежі за договором 21 листопада 2023 року у розмірі 1164,00 грн, 29 листопада 2023 року у розмірі 1101,00 грн, 12 січня 2024 року у розмірі 3976,00 грн, на переконання суду, правомірно зараховані позивачем на погашення прострочених процентів за користування кредитом відповідно до п. 4.5 договору, так як мало місце прострочення відповідачем оплати чергового платежу, що призвело до недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов"язання позичальника за договором у повному обсязі.

Тому суд вважає, що позивачем правомірно згідно погоджених умов договору, протягом 365 днів відповідачу нараховувалося по 175 грн процентів (5000 грн х 3,5 %), таким чином розмір простроченої заборгованість за процентами склав 57 634,00 грн (63 875,00 - 1164,00 - 1101,00 - 3976,00), яка нараховувалася з 30 жовтня 2023 року по 29 жовтня 2024 року, тобто в межах строку дії кредитного договору, після закінчення якого заборгованість по процентам не нараховувалася.

Отже, відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 317 від 30 жовтня 2023 року, яка складається із основного боргу в розмірі 5000,00 грн та процентів в загальному розмірі 57 634,00 грн.

Відтак, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

З огляду на те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у зазначеному вище розмірі.

Представник позивача також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, на підставі: договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ФОП ОСОБА_2 , акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23 вересня 2024 року до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 23 вересня 2024 року до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, платіжної інструкції № 554 від 27 вересня 2024 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність серії ПТ № 2412 на ім`я Руденка К.В.

Вказані докази є достатніми для суду на підтвердження витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Руденка К.В. у даній справі, а тому доводи відповідача про те, що такі відшкодуванню не підлягають судом відхиляються.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує, що справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до 3000,00 грн.

Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом Руденком К.В. роботою у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 317 від 30 жовтня 2023 року в розмірі 62 634 гривні 00 копійок, судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень 00 копійок, всього 68 662 (шістдесят вісім тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

-позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», місцезнаходження: 03035, м. Київ, площа Солом`янська, 2, прим. 04, ;

-відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.

Суддя Ю.В. Оленич