ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1888/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку зустрічей,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення №638/13599/18 від 02.09.2019 року.

Заява обґрунтована тим, що у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження №62332842 з примусового виконання виконавчого листа №638/13599/18 від 21.05.2020 року Дзержинського районного суду м. Харкова, виданого за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку зустрічей.

Просив змінити спосіб або порядок виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 у справі № 638/ 13599/ 18, а саме:

Усунути наявні перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 шляхом:

1)встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_1 , наступним чином:

-кожну другу та четверту в місяці п`ятницю та суботу - з 14.00 години п`ятниці до 19.00 години суботи за місцем фактичного проживання або перебування ОСОБА_1 без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі;

-кожен день народження доньки ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 18:00 години без обмеження адреси прогулянок;

-кожні канікули в зимній період не менше 7 (семи) діб та в літній період не менше 30 (тридцяти) діб для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за кордоном;

- встановлення графіку спілкування за допомогою технічних засобів електронних комунікацій, у тому числі телефонів та месенджерів, кожного дня з 19-00 годин до 20-00 години без обмеження часу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну способу та порядку виконання судового рішення №638/13599/18 від 02.09.2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку зустрічей - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 скасувати, заяву від 28.06.2024 про зміну способу або порядку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 у справі № 638/13599/18 задовольнити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Вважає, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, принципу верховенству права, завданням цивільного судочинства.

Зауважив, що суд першої інстанції вдруге відмовив у захисті його прав на спілкування з дітьми. При цьому доводам, які він зазначив у заяві про зміну способу або порядку виконання рішення, не надано оцінки. Не зазначено чому вони не прийняті до уваги або чому вони відхилені.

Окремо звертає увагу суду, що ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року є копією ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123595590), якими розглядалась заява державного виконавця про встановлення способу та порядку виконання судового рішення № 638/13599/18 від 02.09.2019. Абзаци 5-8, 10-29 мотивувальної частини ухвали від 17 грудня 2024 року є абзацами 4-7, 9-28 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024 року. Абзац 9 мотивувальної частини ухвали від 17 грудня 2024 року має відмінність з абзацом 8 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024 року лише у фразі «Як зазначено у заяві державного виконавця,...», яка зазначена на початку абзацу 8 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024року. Абзац 2 мотивувальної частини ухвали від 17 грудня 2024 року є зміненим абзацом 2 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024 року. Абзац 2 мотивувальної частини ухвали від 17 грудня 2024 року містить наступне твердження: «В обґрунтування заяви вказує, що в Шевченківському відділі державної виконавчої служби .... 30.06.2020 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 , в якій повідомлено, що остання з дітьми змінила місце мешкання та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ....» Зазначене є неправдою. В його заяві від 28.06.2024 про зміну способу або порядку виконання рішення суду немає такого обґрунтування. Однак зазначене є в абзаці 2 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024 року Абзац 28 мотивувальної частини ухвали від 17 грудня 2024 року містить наступне твердження: «Приймаючи до уваги викладене, заява державного виконавця не підлягає задоволенню.». Зазначений текст відповідає тексту абзацу 27 мотивувальної частини ухвали від 04 грудня 2024 року. Викладені ним обставини свідчать, що по суті його заява про зміну способу або порядку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 у справі № 638/13599/18 не розглядалась. Жодної оцінки аргументам, наведеним в його заяві, не надано. В той же час відмова в задоволенні заяви має відповідні наслідки, а саме подальше позбавлення його права спілкування із його дітьми.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради задоволений, усунуті перешкоди у спілкуванні з дітьми та встановлено графік зустрічей дітей з їх батьком наступним чином:

- кожну другу та четверту в місяці п`ятницю та суботу - з 14.00 години п`ятниці до 19.00 години суботи за місцем фактичного проживання або перебування ОСОБА_1 без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі;

- кожен день народження доньки ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 18:00 години без обмеження адреси прогулянок;

- кожні канікули в зимній період не менше 7 (семи) діб та в літній період не менше 30 (тридцяти) діб для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за кордоном.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало чинності (а.с.102-105).

Ухвалою цього ж суду від 28 січня 2020 були виправлені описки у вищевказаному рішенні суду (а.с.125).

В Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 15.06.2020 року перебуває виконавче провадження №62332842 з примусового виконання виконавчого листа №638/13599/18 від 21.05.2020 року Дзержинського районного суду м. Харкова, виданого за позовом ОСОБА_1 .

Як вбачається із заяви представника Шевченківського ВДВС у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стадник С., 30.06.2020 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява ОСОБА_2 , в якій повідомлено, що остання з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила місце мешкання та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації наданої Державною прикордонною службою України Павловська Г.В. 10.12.2020 року разом з дітьми виїхала за межі України. В подальшому, згідно інформації наданої Державною прикордонною службою України дані щодо перетину кордону ОСОБА_2 відсутні (а.с.137 на звороті).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24).

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. З урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Це питання також врегульовано ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченомуЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття спосіб та порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що обраний позивачем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суду України у Постанові від 10.06.2019 року по справі № 350/426/16-ц, та Верховний Суд України у постановах від 25 листопада 2015 року (справа №6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2427цс15).

Пунктом 9 узагальнення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" (постанова від 25 вересня 2015 року № 8) вказано, що законодавець, надаючи можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, безпосереднього визначення згаданих правових категорій не наводить, у зв`язку з чим вони залишаються поняттями оціночними.

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто, судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Згідно вимог ст.ст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своїх дітей, очевидно має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення та сталість відносин та емоційного контакту дітей з їх батьком повинно переважати бажання чи наміри інших осіб обмежити діте від зустрічей з батьком.

Щодо доводів скарги про наявність у ухвалі суду не точностей, описок, то заявник вправі звернутися до суду першої інстанції із заявою про їх виправлення відповідно до ст. 269 ЦПК України.

Аргументи скарги про те, що його заява не розглянута по суті, не відповідає дійсності.

Таким чином, оскільки діти наразі перебувають поза межами України, однак спілкування батька з ними можливо засобами мобільного, електронного зв`язку із застосуванням мобільних застосунків буде сприяти підтриманню зв`язку дітей з батьком.

Однак, суд не може змінити зміст рішення або його суть, яке вже набрало чинності, тому у даному випадку позивачу звернутися з новим позовом та просити суд встановити спілкування з дітьми шляхом із застосуванням засобів телекомунікацій і мобільного зв`язку, а також месенджерів WhatsApp, Viber, Skype.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Національного координаційного центру кібербезпеки від 19 вересня 2024 року обмежено використання Telegram в органах державної влади, військових формуваннях, на об`єктах критичної інфраструктури, у зв`язку із тим, що месенджер Telegram активно використовується ворогом для кібератак, розповсюдження фішингу та шкідливого програмного забезпечення, встановлення геолокації користувачів, корегування ракетних ударів тощо.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у поданій заяві позивач зазначив інші позовні вимоги, аніж у позовній заяві, а суд відповідно до ст.264 ЦПК України не може виходити за межі вже розглянутих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П.Пилипчук.