Дата документу 19.03.2025
Справа № 501/3265/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути з відповідача заборгованість договором позики від 06.11.2013, в розмірі 3042353,69 грн. з яких: 1684360,00 грн. сума основного зобов`язання; 148482,46 грн. 3% від простроченої заборгованості; 611119,01 грн. втрати від інфляції; 598392,22 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2013 між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 68000,00 доларів США. Станом на дату подання позову ця сума еквівалентна 1684360 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ на 17.09.2019 року (24,77 грн/долар США).

Згідно з умовами договору, повернення позики мало здійснюватися частинами: по 1940 доларів США щомісяця, а в жовтні 2016 року 2040 доларів США.

Факт отримання відповідачем вказаної грошової суми підтверджується розпискою від 06.11.2013, в якій зазначено, що кошти мають бути повернуті до 09.10.2016 (а.с.5, 21).

Однак відповідач свої зобов`язання не виконала. Після закінчення строку повернення позики, позивач 29.10.2016 надіслала їй претензію - вимогу, яку ОСОБА_2 отримала особисто, що підтверджується її підписом на документі (а.с.22). Незважаючи на це, борг так і не було повернуто.

На підставі вищезазначеного позивач ОСОБА_4 , була вимушена звернутись до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором позики від 06.11.2013 в загальній сумі 3042353,69 грн. (а.с.1-4).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.10.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.10.2019 накладено арешт на майно належне ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.10.2021 ОСОБА_3 залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.10.2021 зупинено провадження у цивільній справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.06.2024 поновлено провадження у зазначеній цивільній справі.

Протокольною Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.02.2025 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_4 та її представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Надіслали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їхньої відсутності та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.125, 167).

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Надіслала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що повністю визнає позов. Наслідки визнання позову їй зрозумілі (а.с.163-165, 212-213).

Третя особа ОСОБА_3 надіслали до суду заяву, в якій просили зупинити провадження у справі до розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.04.2023 у справі №522/5398/21. Своє клопотання обґрунтовували тим, що предметом виконання майбутнього рішення Приморського суду є нерухоме майно, яке належить відповідачці ОСОБА_2 на праві власності та на яке накладено арешт Іллічівським міським судом Одеської області (а.с.222-224).

Судом відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до ст.251 ЦПК України підстави для зупинення провадження відсутні. Розгляд апеляційної скарги у цивільній справі №522/5398/21 не має безпосереднього впливу на предмет даного спору, яким є стягнення заборгованості за договором позики.

Таким чином, розгляд цивільної справи відбувається на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1, 7 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини щодо надання грошових коштів у позику.

06.11.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 68000 доларів США. Станом на дату подання позову ця сума еквівалентна 1684360 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ на 17.09.2019 (24,77 грн./долар США).

Згідно з умовами договору, повернення позики мало здійснюватися частинами: по 1940 доларів США щомісяця, а в жовтні 2016 року 2040 доларів США.

Факт отримання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою від 06.11.2013, в якій встановлено кінцевий строк повернення коштів 09.10.2016 (а.с.5, 21).

Після спливу строку повернення позики позивач 29.10.2016 ОСОБА_2 надіслала претензію-вимогу, яку відповідач отримала особисто, що підтверджується її підписом на документі (а.с.22).

Станом на момент звернення до суду з позовом 18.09.2019 відповідач коштів не повернула.

Водночас, відповідач надіслала до суду заяву, у якій повністю визнає позов та підтверджує, що їй зрозумілі наслідки визнання позову (а.с.76, 87, 115, 163-165…).

Із змісту ст.526 Цивільного кодексу України (ЦК України) випливає, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга ст.1047 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник, зобов`язується до здійснення дії, тобто до повернення позики, а інша сторона позикодавець, набуває лише право вимоги), а також оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як укладення договору, так і його умови, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оспорювала договір позики та не надала доказів, які б спростовували факт отримання грошових коштів. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не був спростований. Більш того, відповідач визнала позов, зазначивши, що наслідки визнання позову їй зрозумілі, тим самим фактично підтвердила наявність договірних зобов`язань.

Окрім того, до визнання позову відповідач ОСОБА_2 звернулась із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. Однак суд зазначає, що це клопотання є необґрунтованим, оскільки учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.109 ЦПК України) (а.с.57,163-165).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не повернула позику в строк, визначений договором, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_4 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 9605,00 грн., оскільки це максимальна межа, встановлена законодавством на 2019 рік, з урахуванням ціни позову в розмірі 3042353,69 грн.

Однак, судовий збір позивач не сплачувала, оскільки є інвалідом 2 групи з 04.10.2017 (а.с.13) і згідно з Законом України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 9605,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних збитків та пені задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість договором позики від 06 листопада 2013 року, в розмірі 3042353,69 грн. з яких: 1684360,00 грн. сума основного зобов`язання; 148482,46 грн. 3% річних від простроченої заборгованості; 611119,01 грн. втрати від інфляції; 598392,22 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя