Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/617/25
Номер провадження2/173/678/2025
УХВАЛА

21 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Челюбєєва Є.В., розглянувши заяву представника заявника адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року представник заявника адвокат Пащенко Вікторія Ігорівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що нею до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстраціюз вимогами: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 22,0000 га з кадастровим номером -01-023-0001, укладений ОСОБА_2 (орендодавець) з ОСОБА_3 (орендар) 23.07.2024 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2024, на підставі якого внесено запис про інше речове право 56073487, а саме про право оренди земельної ділянки площею 22,0000 га за ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що існує реальна загроза передання недобросовісним орендодавцем - ОСОБА_2 спірної земельної ділянки новому орендарю ОСОБА_3 , не зважаючи на дію договору оренди землі з доповненнями, у якому діючим орендарем був і залишається фізична особа- підприємець ОСОБА_1 , існує реальна загроза спричинення додаткової шкоди майновим правам первісного орендаря - позивача шляхом позбавлення його права користування земельної ділянки та понесення збитків та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість доводів позивача стосовно необхідності забезпечення позову суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних причин.

Судом встановлено, що у березні 2025 року представник позивача адвокат Пащенко В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що нею до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу між суддями дана цивільна справа розподілена судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Челюбєєву Є.В.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.03.2025 року по даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження. На даний час цивільна справа за позовом ОСОБА_1 не розглянута по суті.

Отже, між сторонами існує спір з приводу визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 22,0000 га з кадастровим номером -01-023-0001, укладений ОСОБА_2 (орендодавець) з ОСОБА_3 (орендар) 23.07.2024 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2024, на підставі якого внесено запис про інше речове право 56073487, а саме про право оренди земельної ділянки площею 22,0000 га за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

В частині другій цієї статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Мета забезпечення позову, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Верховний Суд в постанові від 19.02.2021 року у справі № 643/12369/19 зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано: «[…] співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам […]. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів […]. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача обґрунтовує її тим, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може відбутись фактична зміна орендаря та вибуття спірного майна з володіння позивача, позовні вимоги щодо оскарження нового договору оренди втратять свою ефективність і позивач буде змушений ініціювати нові додаткові судові провадження щодо витребування майна, наголошує, що невжиття заходів забезпечення позову до моменту набрання рішенням у цій справі законної сили, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся. З цього слідує, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, заборони власнику майна передавати земельну ділянку відповідачеві - ОСОБА_3 та вчиняти будь-які дії, спрямовані на унеможливлення користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 спірним майном, в тому числі, але не виключно шляхом блокування доступу до земельної ділянки, а також заборони ОСОБА_3 користуватись спірним майном, є гарантією реального виконання рішення суду у даній справі та співмірними із заявленими позивачем вимогами, тобто співвідносяться із негативними наслідками від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Однак, заявником не було вказано обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаних видів забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення.

Тобто, у заяві не вказано, яким чином невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та не надано жодних доказів на підтвердження доводів заяви, що не дозволяє суду пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачами дій, які призведуть до ускладнення чи унеможливлення захисту оспорюваних прав позивача, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач прохав визнати недійсним договір оренди від 23.07.2024 та скасувати державну реєстрацію, здійснену на його підставі.

Сам по собі факт укладення між відповідачами нового договору оренди землі 23.07.2024 та його державної реєстрації, враховуючи підстави та предмет позову, який перебуває в провадженні суду, - не є підставою для забезпечення позову.

Представником позивача заявлено клопотання про накладення арешту на земельну ділянку яка знаходиться на території Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, площею 22,0000 га ріллі, кадастровий номер :01:023:0001 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210).

Клопотання про накладення арешту на земельну ділянку обґрунтовується тим, що існує реальна загроза передання недобросовісним орендодавцем - ОСОБА_2 спірної земельної ділянки новому орендарю ОСОБА_3 , не зважаючи на дію договору оренди землі з доповненнями, у якому діючим орендарем був і залишається фізична особа- підприємець ОСОБА_1 , існує реальна загроза спричинення додаткової шкоди майновим правам первісного орендаря - позивача шляхом позбавлення його права користування земельної ділянки та понесення збитків.

Однак у матеріалах справи містяться відомості про вже укладений договір оренди від 23.07.2024 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, наявність вже зареєстрованого договору оренди свідчить про наявність обтяження на спірній земельній ділянці, що унеможливлює її подальше відчуження без розірвання зареєстрованого договору.

За таких підстав заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.149, 150, 152, 153, 157, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяву представника заявника адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Є.В. Челюбєєв