ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 203/1437/21

провадження № 61-13830св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Скиби Віталія Володимировича, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року у складі судді Бойко О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова») про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Позовну заяву мотивували тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області в 2018 році проведена державна реєстрація наступних сформованих земельних ділянок:

- за ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :01:013:0239;

- за ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :01:013:0240.

3. Позивачами неодноразово оскаржувались відмови відповідача

в затвердженні проектів землеустрою вищевказаних земельних ділянок у власність в порядку адміністративного судочинства.

4. Останнім рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 24 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі №160/8690/19,

у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

5. 21 травня 2020 року представник позивачів дізнався, що державна реєстрація земельних ділянок, а також кадастрові номери :01:013:0239 та :01:013:0240, на які претендують позивачі, скасовані на підставі заяви, виготовленої ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 з аналогічних підстав, державним кадастровим реєстратором відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Антонюк А. О. (реєстраційний номер ЗВ-01) про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації (на підставі заяви №ЗВ-018 від 08 серпня 2018 року) земельних ділянок з порушенням вимог Порядку і ведення Державного земельного кадастру та протоколу №7194433, а також виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації земельних ділянок з порушенням вимог порядку ведення Державного земельного кадастру, або внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, які не були зареєстровані

в державному реєстрі земель від 21 травня 2020 року.

6. На підставі вищевказаної заяви та протоколу Державним кадастровим реєстратором відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру

у Дніпропетровській області Антонюк А. О., кадастрові номери земельних ділянок :01:013:0239 та :01:013:0240 перенесено до архіву, державну реєстрацію земельних ділянок скасовано, Поземельну книгу закрито.

7. Таким чином, на переконання позивачів, такими діями відповідача порушується визначене їм законодавством України право на отримання ними

у власність земельних ділянок для індивідуального садівництва, оскільки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області порушено порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 та Порядку ведення та закриття Поземельної книги, внаслідок чого позивачам безпідставно скасовано кадастрові номери та державну реєстрацію земельних ділянок, на які вони претендують.

8. З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд:

- визнати дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, пов`язані зі скасуванням державної реєстрації земельної ділянки, на яку претендує

ОСОБА_1 , площею 0,10 га для індивідуального садівництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та кадастрового номеру :01:013:0239, перенесенням вказаного кадастрового номера до архіву та закриттям Поземельної книги протиправними;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0239 та Поземельну книгу шляхом внесення відповідних відомостей про об`єкт в Державний земельний кадастр;

- визнати дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, пов`язані зі скасуванням державної реєстрації земельної ділянки, на яку претендує

ОСОБА_2 , площею 0,10 га для індивідуального садівництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та кадастрового номеру :01:013:0240, перенесенням цього кадастрового номера в архів та закриттям Поземельної книги протиправними;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області поновити

ОСОБА_2 державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області кадастровий номер :01:013:0240 та Поземельну книгу шляхом внесення відповідних відомостей про об`єкт в Державний земельний кадастр.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

9. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 13 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року, у задоволені позову ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивоване відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачами не надано до суду належних доказів на підтвердження їх порушеного права.

11. Спірні земельні ділянки знаходяться на праві постійного користування

у третьої особи (КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова»), а право власності на спірні земельні ділянки позивачами, в свою чергу, не набувалось, хоча позивачі отримали дозволи ГУ Держгеокадастру

у Дніпропетровській області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а також виготовили проекти землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність.

12. Земельна ділянка, площею 4,0 га сільськогосподарського призначення на території Новоолександрівської сільради ради, до складу якої входять земельні ділянки з кадастровими номерами :01:013:0239 та :01:013:0240, не оформлялася, розробка проекту відведення земельної ділянки, перенесення меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право володіння або право користування землею не проводилася, дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру, що, на переконання судів попередніх інстанцій, свідчить про відсутність юридично-правового статусу земельної ділянки.

13. Водночас, виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім. І. І. Мечникова видавався державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, зареєстрований 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473 та який, в свою чергу, оскаржувався

в судовому порядку та постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року визнаний правомірним. Вказана постанова набрала законної сили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Скиби В. В., на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 11 вересня 2024 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

16. Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. У касаційній скарзі представник заявників, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

18. Підставою касаційного оскарження зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 803/553/16 (адміністративне провадження № К/9901/12841/18), від 18 листопада 2020 року

у справі № 240/4867/18 (адміністративне провадження № К/9901/15470/19)

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Як на підставу касаційного оскарження також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Крім того, підставою касаційного оскарження вказує порушення норм процесуального права, а саме не дослідження зібраних у справі доказів

(пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору не з`ясували фактичних обставин справи, зокрема не встановили порушення відповідачем Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме не з`ясували обставини відсутності технічної документації для внесення відомостей щодо виправлення помилки в кадастрі, яка була, нібито, допущена у відомостях про спірні земельні ділянки, на які, в свою чергу, претендують позивачі, що мало наслідком перенесення кадастрових номерів в архів та неправомірне закриття Поземельної книги за спірними кадастровими номерами, що безпосередньо порушує право позивачів.

22. Додатково звертають увагу суду касаційної інстанції на те, що у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувають цивільні справи № 175/1176/21 за позовом ОСОБА_1 та № 175/1175/21 за позовом ОСОБА_2 , предметом спору в яких є те, що на місці земельних ділянок, на які претендують позивачі кадастровим реєстратором проведена державна реєстрація земельних ділянок за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно.

23. Таким чином, на переконання заявників касаційної скарги, ніяких помилок при реєстрації не допущено, а також не встановлено жодного користувача земельної ділянки, зокрема КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені

І. І. Мечникова».

24. З урахуванням зазначеного вважають, що судами під час розгляду справи належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що стало наслідком ухвалення незаконних судових рішень про відмову у задоволенні позову.

25. Зокрема вказують на необґрунтоване врахування під час розгляду справи судового рішення у справі № 175/312/17. Позивачами здійснено державну реєстрацію земельних ділянок не на підставі зазначеного рішення, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були учасниками вказаної справи, а на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі № 804/6945/17, якою зобов`язано ГУ Держеокадастру

у Дніпропетровській області розглянути клопотання, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області площею 0,10 га із земель сільськогосподарського призначення.

26. Додатково звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що оскільки земельна ділянка площею 4,0 га видана під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім.

І. І. Мечникова не є сформованою в натурі, до складу останньої не можуть входити земельні ділянки, на які претендують позивачі. Крім того, зазначена земельна ділянка площею 4,0 га, якщо така існувала, на момент реєстрації земельних ділянок за позивачами припинила своє існування на підставі пункту 1 частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України (поділу або об`єднання земельних ділянок).

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведена державна реєстрація наступних сформованих земельних ділянок:

ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, присвоєно кадастровий номер :01:013:0239;

ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, присвоєно кадастровий номер :01:013:0240.

28. Позивачами у порядку адміністративного судочинства неодноразово оскаржувались відмови відповідача в затвердженні проектів землеустрою вищевказаних земельних ділянок у власність, востаннє у вересні 2019 року у справі №160/8690/19.

29. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 24 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року по справі №160/8690/19

у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

30. 21 травня 2020 року представник позивачів дізнався про те, що кадастрові номери земельних ділянок :01:013:0239 та :01:013:0240 та державна реєстрація вказаних земельних ділянок, на які претендують позивачі, скасовані.

31. ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 з аналогічних підстав державним кадастровим реєстратором відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру

у Дніпропетровській області Антонюк А. О. була виготовлена заява від 09 грудня 2019 року, реєстраційний номер № ЗВ-019 про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації (на підставі заяви № ЗВ-018

від 08 серпня 2018 року) земельних ділянок з порушенням вимог Порядку і ведення Державного земельного кадастру та протоколу № 7194433, а також виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації земельних ділянок з порушенням вимог порядку ведення Державного земельного кадастру або внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, які не були зареєстровані в державному реєстрі земель від 21 травня 2020 року. На підставі вищевказаної заяви та протоколу Державним кадастровим реєстратором відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області

Антонюк А. О., кадастрові номери земельних ділянок :01:013:0239 та :01:013:0240, перенесено до архіву, державну реєстрацію земельних ділянок скасовано та Поземельну книгу закрито.

32. Не погодившись із вказаними діями кадастрових реєстраторів позивачі через свого представника звернулися із адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

33. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 30 грудня 2020 року у справі №160/14938/20 провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

34. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року по справі №160/14938/20 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня

2020 року залишено без змін.

35. Також судами встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі № 175/312/17 визнано незаконним та скасовано державний акт Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, наданий Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім. І. І. Мечникова, зареєстрований 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473.

Скасовано реєстрацію від 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473 державного акту Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, наданого Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім. І. І. Мечникова.

Зобов`язано Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області внести зміни до державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, щодо припинення постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га Комунальним закладом «Обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова».

36. У період часу набрання законної сили вказаним судовим рішенням, яким скасовано державний акт Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, позивачами отримано дозволи ГУ Держгеокадастру

у Дніпропетровській області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Новолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та виготовлено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

37. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року

у справі № 175/312/17 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року, яким встановлено, що в період часу з 1992 року по 2001 рік Новоолександрівська сільська рада народних депутатів прийняла рішення про виділення 24 земельних ділянок співробітникам обласної клінічної лікарні під індивідуальну забудову площею по 0,10 га (загальна площа

2,40 га) скасовано.

38. При цьому у змісті вказаної постанови судом встановлено, що виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову видано Обласній лікарні ім. І. І. Мечникова державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, зареєстрований

18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473.

39. Зазначене судове рішення не оскаржено та набрало законної сили.

40. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 160/8690/19 встановлено, що земельні ділянки, на які претендують позивачі на території Новоолександрівської сільської ради кадастрові номери: :01:013:0239; :01:013:0240, входять до складу земельної ділянки площею 0,4 га, на яку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова» виданий державний акт на право користування землею серія Б №009254 від 1992 року».

41. Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що земельні ділянки, на які претендують позивачі: кадастровий номер :01:013:0239 та кадастровий номер :01:013:0240, входять до складу земельної ділянки площею 4,0 га, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради, на яку у 1992 році видано державний акт на право користування землею серія Б №009254, реєстраційний номер №473.

42. Відтак, зазначені земельні ділянки знаходяться в постійному користуванні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова» (на час розгляду справи - КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова»).

43. З відповіді архівного відділу Дніпропетровської держадміністрації № М-523-20к від 05 грудня 2016 року встановлено, що рішення Дніпропетровської районної ради за 1991 - 1992 роки та розпорядження Голови Дніпропетровської райдержадміністрації за цей період щодо передачі земельної ділянки площею 4,0 га сільськогосподарського призначення на території Новоолександрівської сільради ради в постійне користування під індивідуальну забудову КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова» відсутнє.

44. Дніпропетровською райдержадміністрацією надано копію рішення УП сесії ХІІ скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 вересня 1991 року, яким було виділено земельну ділянку площею 4,0 га, під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС для співробітників Обласної клінічної лікарні імені І. І. Мечникова.

45. Земельна ділянка, площею 4,0 га не оформлялася, розробка проекту відведення земельної ділянки, перенесення меж у натуру (на місцевість)

і виготовлення документів, що посвідчують право володіння або право користування землею не проводилася, дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру.

46. Також судами встановлено, що позивачі на спірні земельні ділянки права власності не набували, а відмова у затвердженні проекту землеустрою судовими рішеннями неправомірною не визнавалась.

47. Юридично-правового статусу земельна ділянка, площею 4,0 га, під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС для співробітників обласної клінічної лікарні імені

І. І. Мечникова, яка надавалась у постійне користування за державним актом на право користування землею серія Б №009254 від 1992 року, не набула.

48. Рішенням Дніпропетровської районної ради за 1991 - 1992 роки було задекларовано наміри в майбутньому передати фізичним особам - співробітникам Обласної клінічної лікарні імені І. І. Мечникова земельні ділянки відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Для фізичних осіб-співробітників Обласної клінічної лікарні імені І. І. Мечникова це рішення, як нормативно-правовий акт, несе реальні правові наслідки.

49. Для одержання земельної ділянки під індивідуальне будівництво фізична особа-співробітник обласної клінічної лікарні імені І. І. Мечникова, яка заінтересована у передачі їй у власність або у користування земельної ділянки, відповідно статей 17, 19 ЗК України, може подати до сільської ради клопотання від свого імені про виділення ділянки під індивідуальне будівництво, а рада народних депутатів розглядає клопотання і у місячний строк у разі згоди передає громадянину земельну ділянку у власність чи у користування, приймає рішення з цього питання та замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською Радою народних депутатів, з районними землевпорядними, природоохоронними

і санітарними органами, органом архітектури і подається для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність чи у користування, як це передбачалось статтями 10, 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та статтями 116, 118, 122,

123 Земельного кодексу України.

50. За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився

і апеляційний суд, дійшов висновку, що порушення пункту 156-2 Порядку ведення державного земельного кадастру та Порядку закриття Поземельної книги з боку відповідача відсутні, оскільки низкою судових рішень за результатами оскарження державного акту на користування земельною ділянкою, площею 4,0 га на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, право постійного користування Обласної клінічної лікарні імені

І. І. Мечникова не скасовано, державний акт на користування спірною земельною ділянкою не визнаний незаконним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

51. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

52. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

53. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

54. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

55. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

56. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

57. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

58. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи (постанова Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 161/19713/19 (провадження

№ 61-2435св21)).

59. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року

в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 року

у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

60. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) зроблено висновок, що суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

61. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

62. Відповідно до частини першої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

63. Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

64. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

65. Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

66. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

67. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

68. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мотивували своє рішення тим, що спірна земельна ділянка площею 4,0 га, до складу якої входять земельні ділянки на які,

в свою чергу, претендують позивачі, з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 175/312/17 залишається перебувати у постійному користуванні третьої особи на підставі державного акту серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради.

69. Позивачі, в свою чергу, у 2018 році як учасники АТО звернулися до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із письмовою заявою щодо надання дозволів на розробку проекту із землеустрою у порядку статті 25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального садівництва площами 0,1 га, із кадастровими номерами :01:013:0239; :01:013:0240.

70. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2018 році отримали дозволи ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Новолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та виготовили проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

71. Водночас вказані дії були вчинені відповідачами у період набрання законною силою рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі № 175/312/17, яким було скасовано державний акт серії Б № 009254.

72. Після апеляційного перегляду рішення районного суду у справі

№ 175/312/17 постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року фактично відновлено дію державного акту серії Б № 009254, на підставі якого земельна ділянка площею 4,0 га перебуває у постійному користуванні третьої особи (КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова») з 1992 року.

73. При цьому, як встановлено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі №160/8690/19, земельні ділянки, на які претендують позивачі із кадастровими номерами: :01:013:0239; :01:013:0240, також входять до складу вищезазначеної земельної ділянки площею 0,40 га.

74. Позивачі, з урахуванням зазначеного, не надали суду належних та допустимих доказів порушення їх прав, передбачених, зокрема, статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 25 Закону України «Про землеустрій», оскільки спірна земельна ділянка площею 4,0 га фактично залишається перебувати у постійному користуванні КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова», що узгоджується із правовими висновками, викладеними у змісті постанови Верховного Суду

від 22 листопада 2022 року у справі № 175/247/21 (провадження № 61-18559св21).

75. Таким чином, суди попередніх інстанцій, з урахуванням статей 81, 82, 89 ЦПК України, дійшли правильного висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів порушення їх прав, тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

76. Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 803/553/16 (адміністративне провадження № К/9901/12841/18),

від 18 листопада 2020 року у справі № 240/4867/18 (адміністративне провадження № К/9901/15470/19), на які, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі, не застосовні у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин справи.

77. Зокрема, у справі № 803/553/16 предметом позову було визнання протиправними дій щодо ненадання витягу з Державного земельного кадастру; зобов`язати надати витяг з Державного земельного кадастру, а у справі

№ 240/4867/18 предметом позову було скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

78. Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

79. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

80. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

81. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

82. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують

у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00,

§ 23). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

83. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

84. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Скиби Віталія Володимировича, залишити без задоволення.

2. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 13 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович