Справа № 688/5474/24
Провадження 2/681/129/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.

за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

позивачки та її представника - адвоката Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полонська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Представник позивачки адвокат Кравченко О.О. звернулась в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом, в якому просила: встановити факти, що мають юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьком та сином; факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою; та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований такими обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являвся власником вище вказаного домоволодіння. На момент смерті ОСОБА_2 у належному йому житловому будинку проживав та був там зареєстрований, зокрема, син спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Позивачка, як рідна сестра є єдиним спадкоємцем за законом другої черги. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав після смерті брата, нотаріус відмовив для неї у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із мотивів, що не підтверджені родинні відносини з померлим ОСОБА_3 , а також для вчинення нотаріальної дії не подано оригіналу документа, котрий підтверджує право власності ОСОБА_2 на вище згаданий житловий будинок.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 та її представник адвокат Кравченко О.О. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі із підстав викладених у позові.

Представник відповідача виконавчого комітету Полонської міської ради в судові засідання не прибув, подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, та просив вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

Представник третьої особи Полонської державної нотаріальної контори будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судові засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши докази суд зазначає про таке.

За даними довідки КП БТІ від 09.05.2024 № 135 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 в розмірі частки 1/1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Полонською районною радою 25.02.1991 відповідно до рішення виконкому Полонської районної ради № 205 від 21.12.1988, зареєстрованого в "КП БТІ" 21.08.1989 в книзі № 5 номер запису № 163 (а.с.17).

З відомостей витягу з рішення 33-ї позачергової сесії VIII скликання Полонської міської ради № 3 від 14.07.2022 вбачається, що вулиця Хутір в с.Любомирка до перейменування вказаним рішенням мала назву ОСОБА_5 (а.с.126).

Згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області - відомості про батька відсутні, а матір зазначено - ОСОБА_6 (а.с.15)

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 (позивачка) народженої ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області батьком значиться ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_6 .

Як вбачається із пояснень позивачки, показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також даних довідок № 171, № 233 виданих відповідно 18.05.2021, 08.06.2021 старостою Прислуцького старостинського округу Полонської об`єднаної територіальної громади (а.с.100,101) в будинку розташованому за адресою АДРЕСА_1 приблизно з 1970 року стали спільно проживати однією сім`єю ОСОБА_2 , його співмешканка ОСОБА_10 , та їхні спільні діти ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 . До цього дана сім`я проживала в с. Кораблище, Млинівського району Рівненської області. ОСОБА_2 визнав, що є батьком ОСОБА_3 , називав його сином, виховував та надавав утримання як своїй дитині, котра була зареєстрована у належному для нього жилому будинку разом з іншими членами зазначеної сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на вище згаданий жилий будинок.

Згідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За положеннями статей 548, 549 цього ж Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 являлись його діти - дочка ОСОБА_1 родинність між якими документально підтверджується даними свідоцтва про народження ОСОБА_1 , а також син ОСОБА_3 родинність якого зі спадкодавцем документально не підтверджується, оскільки в даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 відомості про батька відсутні.

Відповідно до ст. 53 КпШС УРСР у разі народження дитини у батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьківство може бути встановлено у судовому порядку, при цьому суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно до роз`яснень викладених у пункті 15 постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

У справі встановлено, що ОСОБА_15 та ОСОБА_2 до народження ОСОБА_3 та після цього спільно проживали, вели спільне господарство, ОСОБА_1 визнавав себе батьком ОСОБА_3 , називав його сином, приймав участь у вихованні та надавав утримання як своїй дитині.

Таким чином є доведеним факт визнання ОСОБА_1 свого батьківства щодо ОСОБА_3 .

Згідно до ст. 57 КпШС УРСР діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків або за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі.

Позивачка під час дачі пояснень в суді зазначала, що на час смерті батька ОСОБА_1 вона з ним спільно не проживала, а після його смерті, зокрема на протязі шести місяців фактично не вступала в управління або володіння спадковим майном, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавала, а отже вона є таким спадкоємцем, який не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 .

В той же час ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_2 спільно проживав із спадкодавцем де був зареєстрований, та на протязі шести місяців після смерті останнього вступив в управління його спадковим майном, зокрема належним ОСОБА_1 житловим будинком, а також став володіти іншими особистими речами батька, а отже ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом першої черги таким, що прийняв спадщину, а відтак з часу відкриття спадщини набув право власності на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на вищевказаний житловий будинок.

Спадкоємці за законом першої черги, визначені у ст. 1261 ЦК України відсутні.

Позивачка є рідною сестрою для ОСОБА_3 , а тому за положеннями ст. 1262 ЦК України являється спадкоємцем за законом другої черги.

18.05.2021 ОСОБА_1 звернулась до Полонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 (а.с.93).

04.11.2024 завідувачка вище вказаної нотаріальної контори Загорська Д.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1262 ЦК України у зв`язку з тим, що не підтверджені родинні відносини з померлим ОСОБА_3 , а також для вчинення нотаріальної дії не подано оригіналу документа, котрий підтверджує право власності ОСОБА_2 на вище згаданий житловий будинок (а.с.106-107).

За положеннями статей 1216-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частини 1, 2 ст. 1258, частина 1 ст. 1267 ЦК України встановлюють, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно до статей 1268 - 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені норми Цивільного Кодексу України суд приходить до таких висновків.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок загальною площею 95,7 кв.м з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , на який він набув право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_3 шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви у строк до шести місяців з часу відкриття спадщини, про те нотаріус відмовив для позивачки у видачі свідоцтва про право на спадщину із вказаних вище відстав.

В ході судового розгляду доведено, що ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 , а також що останній є рідним братом ОСОБА_17 .

В той же час у позивачки відсутній оригінал свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на згаданий вище жилий будинок, через що нотаріус не може видати для ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , а відтак суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачкою права власності на дане спадкове майно.

Як вбачається із змісту позову в ньому заявлені вимоги також провстановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьком та сином, та що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вказувалось вище у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 - відомості про батька відсутні.

Заявлена вимога про встановлення факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьком та сином являється невірним способом захисту, оскільки вище наведеними нормами права в такому випадку передбачено встановлення факту, що ОСОБА_2 визнавав себе батьком ОСОБА_3 , та оскільки така обставина в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження, а тому суд керуючись принципом "суд знає закони" самостійно застосовує право до фактичних обставин спору та обирає вірний спосіб захисту прав позивачки.

Згідно до роз`яснень викладених у пункті 12 постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судами не встановлюється тотожність особи, а тому вимога позивачки встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою є незаконною, а відтак задоволенню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц пункти 40-44 зроблені такі правові висновки:«особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи».

На думку суду такий підхід є застосовним і до спірних правовідносин, які склались у цій справі, адже встановлення факту визнання батьківства не є в даному випадку вимогою, яка забезпечить ефективний захист ОСОБА_1 у питанні визнання за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, а є лише однією із підстав для вирішення такої позовної вимоги.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18).

Таким чином у задоволенні вимог позову про встановлення фактів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьком та сином, та що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 81, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинокзагальною площею 95,7 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - виконавчий комітет Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади, , місцезнаходження: вул. Лесі Українки, 114, м.Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, поштовий індекс 30501.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Полонська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , місцезнаходження: вул.Лесі Українки, 114 А, м.Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, поштовий індекс 30501.

Суддя: