Справа № 361/3578/23
Провадження № 2-п/361/38/24
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Радзівіл А.Г.
за участю секретаря Коваль О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу,
В С Т А Н О В И В:
12 липня 2024 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу.
Заяву обґрунтував тим, що він не отримував будь яких процесуальних документів, копії позовної заяви, викликів та рішення суду.
Відповідач зазначив, що він у Броварському районі не проживає, і йому не відомо за якою адресою позивачем надавались послуги.
Вважає, що позивач зловживаючи процесуальним правами позбавив відповідача в отриманні позовної заяви.
17 липня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу. Призначено судове засідання на 10 вересня 2024 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини справи та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що у травні 2023 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ?Київоблгаз Збут? звернулась до суду із даним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.09.2020 р. по 30.04.2022 р. в розмірі 1567,27 грн., що надавались за адресою АДРЕСА_1 та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.
Відносини між постачальником та побутовими споживачами (населенням) регулюються Правилами та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам.
Однак, у порушення умов зазначеного договору та нормативних актів відповідачем не проведено оплату за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 01.09.2020 року по 30.04.2022 року утворилась заборгованості в розмірі 1567,27 коп.
Обсяг спожитого природного газу за період з 01.09.2020 р. по 30.04.2022 р. обліковується 364,94 м.куб., що становить 3029,83 грн.
Відповідачем за період з 01.09.2020 р. по 30.04.2022 р. проведена часткова оплата в розмірі 1522,25 грн., що частково зарахована на погашення боргу минулих років.
Отже, загальна заборгованість за постачання природного газу становить 1567, 27 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порядок та підстави забезпечення населення обліку природного газу врегульований законами України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Про ринок природного газу, , Кодексом ГРМ, Типовим договором та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500.
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс ГРМ.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної системи для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору в порядку, визначеному цим розділом.
Згідно з пунктом 4 глави 3 Розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору.
Правові засади функціонування ринку природного газу України визначаються Законом України Про ринок природного газу та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою КРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року.
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), який поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Згідно п.2 та п.3 ч.1 ст. 1 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.
Частиною 2 статті 40 Закону України Про ринок природного газу визначено, що типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про ринок природного газу розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Згідно підпункту 10 пункту 1.4 розділу І типового договору розподілу природного газу, послуга з розподілу природного газу це - послуга Оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.
Відповідно до п. 1.1 типового договору розподілу природного газу, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Відповідно до пункту 1.2 типового договору умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу ГРС.
Пунктом 1.3 типового договору розподілу природного газу визначено, що договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Встановлено, що між ТОВ Київоблгаз Збут та ОСОБА_1 укладено типовий договір розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є сплата особового рахунка НОМЕР_1 за період з 01.09.2020 року по 01.01.2021 року в сумі 1522 грн. 25 коп.
Із матеріалів справи також вбачається, що 25.07.2022 р. позивач звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за постачання природного газу з ОСОБА_1 .
16.09.2022 р. Броварським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу № 361/3338/22 про відмову у видачі судового наказу, оскільки за відомостями, що надійшли до суду з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, вбачається, що за вказаною у заяві про видачу судового наказу адресою: АДРЕСА_2 , боржник ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться.
Згідно із відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, місце проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване з 12 вересня 2002 року за такою адресою: АДРЕСА_3 .
За вказаним місцем реєстрації відповідача направлялась як позовна заява із додатками, так і судові повістки.
Відповідач є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини будинку від 07.10.2005 р. (а.с. 7)
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно п. 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд повинно бути зазначено, зокрема обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощенного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України).
Згідно з частинами другою, четвертою, тринадцятою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, із поданої заяви про перегляд заочного рішення суду та доданих доказів (документів) не встановлено наявність доказів які не були враховані під час розгляду справи та постановлення рішення суду.
Таким чином, під час розгляду справи були встановлені всі обставини справи, зібрані всі докази, надана їм належна оцінка.
Зважаючи на вищевикладене та з урахуванням вимог ст. ст. 280, 281, 288 ЦПК України, суд дійшов висновку, що подана заява задоволенню не підлягає, оскільки підстави на які посилається відповідач не є такими, що можуть бути враховані судом для скасування та перегляду заочного рішення суду.
Відповідно п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про перегляд заочного рішення суду.
Одночасно суд вважає обґрунтованим клопотання про поновлення строку на подання заяви про заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, але матеріали цивільної справи не містять відомостей про вручення повного заочного рішення суду відповідачу.
Керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 287, 288 ЦПК України, суд
Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання природного газу, - залишити без задоволення.
Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Відповідач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення суду Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року протягом 30 днів з дня проголошення ухвали до Київського апеляційного суду.

Суддя Радзівіл А.Г.