ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/194/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Гичко К.С.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Магдич О.О., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Щербяк Ю.В., Кунців Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/13685/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 61000 дол. США.

24.07.2024 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб, дата реєстрації 09.09.2022.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що враховуючи значну суму позову, а також матеріальний стан відповідача, існує реальна можливість відчуження та/або приховання майна відповідачем. Невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому заявник також зазначив, що 15.07.2024 на сайті «Рієлтор» він виявив оголошення про продаж квартири на АДРЕСА_2 , яка за описом та площею відповідає квартирі, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 відчуження належної йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Заборонено ОСОБА_2 відчуження належного йому на праві власності автомобіля Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см.куб, дата реєстрації 09.09.2022.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 вважаючи, що її права порушено подала апеляційну скаргу, у якій просила ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову, так і на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду, вказаний автомобіль, який заборонено відчужувати відповідачу, належав та і до тепер належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області прийняв рішення, що стосується транспортного засобу, який не належав жодній із сторін судового процесу. До того ж, її не було залучено до участі у справі. Оскільки вона не має жодного відношення до спірних правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то задоволення заяви позивача у цій частині є безпідставним та абсурдним.

Також не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що ОСОБА_2 хоче продати квартиру яка йому належить, оскільки подані ним скріншоти не відображають повної адреси, немає згадки про власника квартири та ініціатора реалізації. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 спробував реалізувати майно, виходячи лише із скріншоту, який немає жодної прив`язки до квартири. Вказана квартира здається в оренду, що підтверджується відповідним договором оренди квартири від 24 травня 2024 року.

До того ж судом не з`ясовано, що ОСОБА_2 повернув кошти позивачу, що підтверджується його підписами на копії розписки.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 - адвокат Щербяк Ю.В. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнала, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

В постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У справі, що переглядається, встановлено, що між сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу повернення боргу, який було забезпечено ухвалою суду першої інстанції на рухоме майно (автомобіль Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб), який належав на праві власності ОСОБА_2 станом на час звернення до суду із позовом, однак після відкриття провадження у справі 21 червня 2024 року і до постановлення ухвали про забезпечення позову 25 липня 2024 року був відчужений 26 червня 2024 року особі, яка не залучена до участі в даній справі, ОСОБА_3 - дружині відповідача.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що суд першої інстанції неправомірно прийняв рішення щодо майна, який належить ОСОБА_3 та жодній із сторін судового процесу не належить.

Як ствердила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , вона є дружиною ОСОБА_2 , з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.12.1999 року.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Тому сам факт відчуження спірного автомобіля ОСОБА_2 в користь дружини ОСОБА_3 не змінює статусу майна, що є у спільній сумісній власності.

Також слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.

В свою чергу, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 не надала доказів негативних наслідків у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залиши без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома