Справа № 159/6069/24
Провадження № 2/159/160/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

з участю: представника позивача Романюк Н.М.

представника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Кушнірової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Ковельська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській областізвернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , вказуючи на те, що ОСОБА_1 , громадянка республіки білорусь, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВРА 427191 виданого 20.09.2010 року набула право спільної часткової власності на: 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,2314 га., кадастровий номер :02:003:0480, на 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,3781 га., кадастровий номер :02:003:0608, 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,9252 га., кадастровий номер :02:003:0609, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Пісочненської сільської ради Ковельського району Волинської області. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право спільної часткової власності на 1/2 зазначених земельних ділянок (номер запису про право власності: 11483936 від 06.10.2015, 11485993 від 06.10.2015, 11486695 від 06.10.2015). Крім цього, на підставі вищезазначених свідоцтв про право на спадщину інші частки в розмірі 1/2 вищеперелічених земельних ділянок зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_2 (громадянка України). З цих записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою республіки білорусь та набула у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, як громадянка республіки білорусь. Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Волинській області від 08.08.2024 №0701.3.1-5550/0701.1.2-24 громадянка ОСОБА_1 за обліковими даними УДМС не значиться, що свідчить про те, що остання не є громадянкою України. ОСОБА_1 є громадянкою іноземної держави, що підтверджується паспортом громадянина республіки білорусь НОМЕР_1 , виданим 16.03.2012 московським РВВС м.бреста. ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, у жовтні 2015 року набула право спільної часткової власності на 1/2 трьох вищевказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно їх не відчужила (кінцевий строк сплив 06.10.2016), у зв`язку з чим 1/2 земельних ділянок підлягають конфіскації за рішенням суду. Посилається на ст.41 Конституції України, ЗУ «Про міжнародне приватне право», ЦК України, ЗК України. Оскільки земельні ділянки, із кадастровими номерами :02:003:0480, :02:003:0608, :02:003:0609 належать до нерухомого майна, в силу ч.1 ст.181 ЦК України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України. Іноземні громадяни можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення. Відповідно до ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийнятті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду. Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській областісамостійно не вжито заходів щодо конфіскації земельних ділянок на користь держави, в зв`язку з чим у окружної прокуратури виникають підстави для вжиття заходів представництва на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Просить припинити ОСОБА_1 право власності на частки в розмірі 1/2 земельних ділянок: із кадастровими номерами :02:003:0480 площею 1,2314 га, :02:003:0608 площею 0,3781 га, :02:003:0609 площею 0,9252 га, які розміщені за межами населених пунктів Пісочненської сільської ради Ковельського району Волинської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір в сумі 3028 грн.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Волинської області в судовому засіданні позов підтримала, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та третя особа в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд ухвалив слухати справу заочно.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 06.10.2015 року державним реєстратором на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВРА 427191 від 20.09.2010 року, зареєстровано право спільної часткової власності на 1/2 частку земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: площею 0,9252 га з кадастровим номером :02:003:0609, :02:003:0608 площею 0,3781 га, площею 1,2314 га з кадастровим номером :02:003:0480 за ОСОБА_1 .

Згідно витягів № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельних ділянок з кадастровими номерами: :002:003:0480 становить 18869,44, :002:003:0609 - 4865,46; :002:003:0608 - 8586,40.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2010 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , громадянка республіки біларусь, успадкували після смерті ОСОБА_3 1/2 частку спадкового майна, яке складається з земельої ділянки площею 2,5347 га. у межах згідно з планом, розташованої на території Пісочненської сільської ради Ковельського району Волинської області та призначеної для розширення особистого підсобного господарства. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:003:0609, :02:003:0608, :02:003:0480.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер: :02:003:0480, адреса: Волинська область, Ковельський район, Пісочненська сільська рада, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення: 01.03; площа:1,2314 га.; нормативна грошова оцінка: 18869,44 від 12.08.2024 року; державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 24.06.2015 року управлінням Даржземагенства у Ковельському районі від 30.06.2015 року. Право спільної часткової власності 1/2 частка ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 19.08.2015 року, 1/2 ОСОБА_1 дата державної реєстрації 06.10.2015 року.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер: адреса: Волинська область, Ковельський район, Пісочненська сільська рада, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення: 01.03; площа: 0,3781 га.; нормативна грошова оцінка: 8486,40 від 12.08.2024 року; державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 24.06.2015 року управлінням Даржземагенства у Ковельському районі від 30.06.2015 року. Право спільної часткової власності 1/2 частка ОСОБА_2 дата державної реєстрації 19.08.2015 року, 1/2 частка ОСОБА_1 дата державної реєстрації 06.10.2015 року.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер: :02:003:0609, адреса: Волинська область, Ковельський район, Пісочненська сільська рада, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення: 01.03; площа: 0,9252 га.; нормативна грошова оцінка: 4865,46 від 12.08.2024 року; державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 24.06.2015 року управлінням Даржземагенства у Ковельському районі від 30.06.2015 року. Право спільної часткової власності 1/2 частка ОСОБА_2 дата державної реєстрації 19.08.2015 року, 1/2 частка ОСОБА_1 дата державної реєстрації 06.10.2015 року.

Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України у Волинській області від 06.08.2024 року, за обліковими даними УДМС Волинської області громадянка ОСОБА_1 не значиться.

Згідно листа Головного управління Держгеокажастру у Волинській області від 02.08.2024 року, заходів щодо припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 земельних ділянок не вживалося.

Положеннями статей 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами.

Згідно ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Відповідно до ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.1,3 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).

Згідно п. «а» ч.1 ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.

Відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Відповідно до ч.3 ст.81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Відповідно до ч.4 ст.81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

В силу ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно пункту «е» ч.1 ст.140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до п.в ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Частиною 1 ст.148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Відповідно до ст.356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника земельної ділянки, відповідач мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, земельну ділянку в передбачений законодавством річний строк не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавець визначив, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до ст.125 Земельного кодексу України відповідно до вимог, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_1 , яка є громадянкою республіки біларусь 06.10.2015 року зареєструвала права власності на успадковані 1/2 спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Враховуючи, належність земельних ділянок до земель сільськогосподарського призначення, не належність відповідача до громадянства України, має статут іноземця, положення земельного законодавства України, яке регламентує, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню, не виконала, в зв`язку з чим відповідачем ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих нею часток земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, у зв`язку з чим права власності ОСОБА_1 на 1/2 земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:003:0480, :02:003:0608, :02:003:0609 підлягають припиненню шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держеокадастру у Волинській області.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.13 Конституції України, ст.ст.1, 22, 81, 116, 125, 140, 143, 145, 148 ЗК України, ст. 348 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 263-265, 273, 280 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держеокадастру у Волинській області на 1/2 частку земельних ділянок, які розміщені за межами населених пунктів Пісочненської сільської ради Ковельського району Волинської області з кадастровим номером :02:003:0480 площею 1,2314 га., з кадастровим номером :02:003:0608 площею 0,3781 га, з кадастровим номером :02:003:0609 площею 0,9252 га.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 3028 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ковельського міськрайонного суду Волинської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повна частина рішеня виготовлена 20.03.2025 року.

Рішення виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА