Справа № 645/3604/24
Провадження № 2-др/645/7/25
21 березня 2025 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Алтухової О.Ю.,
секретар судового засідання Лазаренко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-
У провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Рішення у справі ухвалене 13.03.2025 року.

17.03.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бондаренко О.В. звернулась до суду через підсистему "Електронний суд" з клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідачів на надання правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн. Судове засідання представник просила проводити за її відсутності та відсутності позивача.

Представник Державної казначейської служби Пузіков В.А. подав письмові пояснення, де зазначив, що Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, представляти державу в суді. Крім Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури, позивач визначив окремим відповідачем Казначейство. Верховний Суд зазначає, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою Казначейства чи його територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є саме Держава Україна, а не Казначейство чи його територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (пункт 64). Частиною першою статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Водночас Державний бюджет України на 2025 рік (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Казначейство вважає, що в силу приписів частини другої статті 141 та другої статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі, однак не з Державного бюджету України. Разом із тим, Казначейство вважає, що відповідні судові витрати можуть бути стягнуті саме з суб`єкта, у зв`язку з протиправними діями якого подано позов, а не з Казначейства (органу виконання судових рішень). виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Розгляд справи представник просив проводити без його участі.

Представник прокуратури прокурор Немишлянської окружної прокуратури Таманов Є. заперечував проти стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

13.03.2025 року у даній справі ухвалене рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 828 000 (вісімсот двадцять вісім тисяч) грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури та 61 377 (шістдесят одна тисяча триста сімдесят сім ) грн 00 коп витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000012. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37 864 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 00 коп судових витрат за проведення експертизи № 6499 від 27.11.2024 року. Інші судові витрати віднесено на рахунок держави.

При ухваленні рішення, судом не вирішувалось питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем. Представник позивача у судовому засіданні повідомила суд про намір подати відповідні заяву про стягнення витрат на правову допомоги у строки, визначені процесуальним законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст.270ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.2 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 10.06.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бондаренко О.В., предметом якого є підготовка позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури; додаток до Договору від 10.06.2024 року, в якому за погодженням сторін Договору вартість правової допомоги в суді І інстанції складає 30 000,00 грн (складання позовної заяви та підготовка додатків до неї 16 000,00 грн; складання відповіді на відзив 4000,00 грн; представництво в судовому засіданні 4000,00 грн; складання інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (клопотання про призначення експертизи від 23.07.2024 року; проведення опитування осіб) 6000,00 грн); Акт надання послуг

Таким чином, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, проте при визначенні розміру цієї суми, суд враховує положення процесуального закону про пропорційність при стягненні витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відноситься і правова допомога, у разі часткового задоволення позову.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову сума правової допомоги, яка має бути стягнута з Держави на користь ОСОБА_1 складає 6 000,00 грн (828 000,00 х 30 000,00 / 4 140 000,00).

При цьому, ВС у постанові від 04.10.2024 року у справі № 461/10369/21 констатував, що у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (див., зокрема, постанову від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22). В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанову від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанову від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27). У спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів під час вирішення питання про відшкодування завданої нею шкоди, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 39).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі № 401/171/23 (провадження № 61-555св24) зазначено, що «що стосується витрат на правничу допомогу у цій справі, колегія суддів виснувала про необхідність стягнення із держави на користь ОСОБА_1 документально підтверджених понесених витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 8 745,68 грн».

Отже, та обставина, що позивач вказав відповідачами у цій справі Харківську обласну прокуратуру та Державу в особі Державної казначейської служби України, не означає, що в спірних правовідносинах суб`єктом відповідальності є не держава, а вказані її органи.

Таким чином, у цій справі витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з Державного бюджету України(ВС у постанові від 04.10.2024 року у справі № 461/10369/21).

Керуючись ст.ст. 141, 265, 270 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Постановити додаткове рішення у цивільній справі за ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Харківська обласна прокуратура, , адреса: 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, буд. 4;

Відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, код ЄГРПОУ 37567646, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6

Повне додаткове рішення складено 21.03.2025 року.

Суддя О.Ю.Алтухова