Справа № 191/5084/24
Провадження № 2/191/1837/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.,

за участю секретаря Яришевої Н.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

30.10.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 року у справі № 191/3117/24 по кримінальному провадженню №0000295 затверджено угоду про визнання винуватості від 29.06.2024 року, укладену між прокурором Синельниківської окружної прокуратури Слончаком Максимом Вікторовичем та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участю захисника Третяк Ірини Павлівни. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч. 4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_2 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі. На підставі сст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки. Вирок суду набрав законної сили 17 жовтня 2024 року.

По вищевказаному кримінальному провадженню позивача було визнано потерпілим та йому було завдано матеріальної шкоди на суму 64776,77 грн.

В ході досудового розслідування та судового розгляду цивільний позов у кримінальному провадженні в порядку ст. ст. 127-128 КПК України позивачем не подавався та судом не розглядався.

На момент звернення до суду із даним позовом відповідачем не відшкодовано завдану матеріальну шкоду.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 майнову шкоду, спричинену внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 64 779, 77 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За частиною 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно змісту вироку Синельниківського міськрайонного суду від 16 вересня 2024 року,

ОСОБА_2 знаходився з потерпілим ОСОБА_1 за адресою свого місця мешкання: АДРЕСА_1 , де у ОСОБА_2 , якому було достовірно відомо про наявність банківської карти АТ "Ідея Банк" № НОМЕР_1 у потерпілого ОСОБА_1 та пароль від неї, раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документу потерпілого - вищевказаної банківської картки, з метою подальшого викрадення грошових коштів.

У цей же день, 05.03.2024 р., у вищезазначеному місці ОСОБА_2 , діючи таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що ця картка є офіційним особистим документом, умисно викрав банківську картку АТ "Ідея Банк" № НОМЕР_1 , позбавивши тим самим ОСОБА_1 можливості використовувати офіційний документ за його цільовим призначенням, що виразилося у неможливості використовувати вищевказану пластикову картку, з метою зняття грошових коштів, що перебували на рахунку за цією карткою.

Вказані умисні дії ОСОБА_2 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виник єдиний прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна вчинене в умовах воєнного стану (введеного указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 та в подальшому продовженого), а саме грошових коштів з банківської картки АТ "Ідея Банк" № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

У період з 07.03.2023 року по 12.03.2024 року ОСОБА_2 використовуючи банківську картку АТ "Ідея Банк" № НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_1 , придбав невстановлені досудовим розслідуванням товари та зняв з вказаної картки готівкові грошові кошти, тобто викрав з картки потерпілого грошові кошти на загальну суму 64 779,77 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим майном ОСОБА_2 розпорядився на власний розсуд.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 16 вересня 2024 року затвердено по кримінальному провадженню № 0000295 угоду про визнання винуватості від 29.06.2024 року, укладену між прокурором Синельниківської окружної прокуратури Слончаком Максимом Вікторовичем та обвинуваченим (підозрюваним на час укладання угоди) ОСОБА_2 , за участю захисника Третяк Ірини Павлівни.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на два роки; за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_2 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі статей 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки, за умови, що протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення, та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, встановлені та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що розмір заподіяних кримінальним правопорушенням збитків ОСОБА_1 складає 64779,77 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими, повністю доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у цій справі, а тому не сплачував судовий збір при зверненні з позовною заявою.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028, 00 грн.

Керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення грошові кошти в сумі 64 779 шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збірв розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. В. Твердохліб