Справа № 703/3389/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суду Черкаської області у складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельник Д.В.,

представника скаржниці адвоката Сухомудренка Б.В.

представника стягувача Блізнєцова Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №703/3389/20 за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сухомудренко Богдан Володимирович, відповідачі: ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на дії Головного державного виконавця відділу ДВС у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиндика Сергія Володимировича та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №77024489 від 29.01.2025, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сухомудренко Богдан Володимирович звернулася до суду зі письмовою скаргою, у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу ДВС у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиндика Сергія Володимировича про відкриття виконавчого провадження №77024489 від 29.01.2025 про зобов`язання ОСОБА_1 , після відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків, передати останнім автомобіль марки «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , у тому стані, в якому він був після дорожньо-транспортної пригоди, включаючи складові автомобіля: свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки;

- стягнути з Відділу ДВС у м. Сміла Черкаського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрати на правничу допомогу, понесені нею у зв`язку із підготовкою та поданням скарги, а також розглядом справи.

Скарга обґрунтована зокрема тим, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області судом 29.03.2021 розглянуто справу № 703/3389/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок фізичного знищення майна. За результатами розгляду справи позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , матеріальні збитки, у зв`язку з фізичним знищенням автомобіля, у сумі 265290 (двісті шістдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок, витрати за надані послуги з евакуації пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок, моральну шкоду у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження експертом у сумі 2700 гривень (дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок та судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 3191 (три тисячі сто дев`яносто одна) гривня 28 (двадцять вісім) копійок, а всього 273481 (двісті сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 28 (двадцять вісім) копійок. Також указаним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 , після відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків, передати останнім автомобіля марки «Hyudai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , у тому стані, в якому він був після дорожньо-транспортної пригоди, включаючи складові автомобіля: свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки. На виконання судового рішення в частині зобов`язання Бодрової-Хнейне про передачу автомобіля відповідачам у справі 07.01.2025 Смілянський міськрайонний суд видав виконавчий лист у справі № 703/3389/20. Представником ОСОБА_2 на підставі довіреності 21.01.2025 указаний виконавчий лист разом із заявою про примусове виконання рішення направлено до Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За результатами розгляду заяви 29.01.2025 головним державним виконавцем Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Пиндиком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77024489. За змістом указаної постанови стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 . Боржник ОСОБА_1 вважає, що указана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження підлягає до скасування через свою протиправність.

Виконавчий лист Смілянського міськрайонного суду, у справі № 703/3389/20 від 07.01.2025 містить зобов`язання ОСОБА_1 , після відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків, передати останнім автомобіль марки «Hyudai Accent», д.н.з НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , у тому стані, в якому він був після дорожньо-транспортної пригоди, включаючи складові автомобіля: свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки. Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77024489 також містить відомості про відкриття виконавчого провадження саме про виконання цього ж зобов`язання і в тому ж обсязі, що вказано у виконавчому листі. Так, за змістом указаної постанови єдиним стягувачем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а боржником ОСОБА_1 . Одночасно за змістом виконавчого листа від 07.01.2025 у справі № 703/3389/20 та постаноив про відкриття виконавчого провадження, обсяг виконання судового рішення перед одним із стягувачів, яким є ОСОБА_2 , визначений у відповідності до змісту його резолютивної частини, а саме щодо зобов`язання, ОСОБА_1 , передати автомобіль та його складові частини двом особам, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без визначення частки, в якій необхідно його виконати перед кожним із стягувачів, і зокрема - перед стягувачем у конкретному виконавчому провадженні. При цьому невідображення у виконавчому листі відомостей, передбачених ст. 431 ЦПК України, унеможливлює його виконання у спосіб, визначений судом, адже може призвести до подвійного пред`явлення виконавчого документу з одним змістом щодо ОСОБА_1 та зобов`язання виконання аналогічного змісту зобов`язання і перед іншим стягувачем відповідно до судового рішення. Зазначені обставини унеможливлюють виконання виконавчого листа перед обома особами, які вказані у рішенні суду. До того ж у ОСОБА_1 частково відсутній обов`язок щодо передачі майна, а саме автомобіля «Hyudai Accent», д.н.з НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 єдиному стягувачу, яким є ОСОБА_2 , а отже і відсутній обов`язок з виконання виконавчого документу в обсязі, що зазначений у ньому. Частка ОСОБА_2 , яка підлягає до стягнення з ОСОБА_5 ні у рішенні суду, ні у виконавчому документі не визначені. Указане майно не визнане спільною сумісною власністю подружжя та до матеріалів виконавчого провадження не долучено даних про представництво ОСОБА_2 ОСОБА_3 на стадії виконання судового рішення у справі у спосіб, визначений в його резолютивній частині. Відповідно до даних, отриманих з відкритих джерел, ОСОБА_2 не може діяти при виконанні судового рішення в інтересах ОСОБА_3 як чоловік в інтересах сім`ї, адже рішенням у справі № 703/539/22 від 04.08.2022 шлюб між ними розірвано. За таких обставин постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.01.2025 ВП №77024489 є протиправною у зв`язку із тим, що внаслідок її виконання можливе втручання в права ОСОБА_1 в частині порушення права власності. Зобов`язання перед відповідачами у справі за виконавчим листом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі 703/3389/20, є таким, що не підлягає до виконання у зв`язку із відсутністю у обов`язку виконання судового рішення у ОСОБА_1 в обсязі, визначеному в його резолютивній частині, яка відображена у виконавчому листі (тобто, як зазначено у виконавчому листі та у постанові про відкриття виконавчого провадження в повному обсязі перед одним стягувачем, який подав заяву про примусове виконання рішення). Крім того, приймаючи відповідне рішення у виконавчому провадженні у формі постанови про відкриття виконавчого провадження Головний державний виконавець Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) діяв всупереч вимог ст. 19 Конституції України та положень ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже у зв`язку із невідповідністю виконавчого документу положенням ч. 4 ст. 4 указаного закону та положенням ст. 432 ЦПК України, мав діяти виключно у спосіб визначений п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону «Про виконавче провадження» та повернути виконавчий документ стягувачу.

За таких обставин, просить суд задовольнити вимоги зазначені у скарзі у повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Левчук О.О.

Ухвалою суду від 11.02.2025 прийнято досудового розгляду та призначено судове засідання на 20.02.2025.

20.02.2025 на адресу суду від адвоката Сухомудренка Б.В. надійшло клопотання про долучення доказів до справи щодо понесення витрат.

Позиція осіб, які беруть участь у справі.

Головний державний виконавець Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиндик С.В. у судове засідання не з`явився, письмові заперечення на скаргу не подавав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сухомудренко Б.В., скаргу підтримав, покликаючись на її мотиви, просив суд задовольнити її у повному обсязі.

У судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_6 у задоволенні скарги просив відмовити з підстав її необґрунтованості, оскільки постановлене судом рішення позивачкою не оскаржувалось та остання не зверталась до суду щодо його роз`яснення. Матеріальні збитки присуджені судом відповідачами позивачці відшкодовано. Добровільно залишки автомобіля стягувачу після сплати суми відшкодування по ДТП остання не передала, що змусило отримали виконавчий лист та направити його до виконавчої служби. Виконавчий лист було отримано стягувачем ОСОБА_2 та надано судом, лише після надання підтвердження про виконання стягнення на користь ОСОБА_1 . Виконавче провадження де стягувачем була позивачка завершено, сплачено 305000 грн. Вважає, що визначити частки ані суд, ані державний виконавець не змогли б, оскільки автомобіль є неподільною річчю, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України. Після виконання зобов`язання перед позивачкою, у відповідачів змінився статус з боржників на кредиторів та відповідно до ч. 3 ст. 542 ЦК України будь хто з них мав право звернутися з вимогою до останньої.

Суд, дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку доводам такої у сукупності із заявленими скаржником вимогами, дійшов наступних висновків.

Встановлені судом обставини.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.03.2021 у цивільній справі № 703/3389/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок фізичного знищення майна вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , матеріальні збитки, у зв`язку з фізичним знищенням автомобіля, у сумі 265290 (двісті шістдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок, витрати за надані послуги з евакуації пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок, моральну шкоду у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження експертом у сумі 2700 гривень (дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок та судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 3191 (три тисячі сто дев`яносто одна) гривня 28 (двадцять вісім) копійок, а всього - 273481 (двісті сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 28 (двадцять вісім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , після відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитків, передати останнім автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , у тому стані, в якому він був після дорожньо-транспортної пригоди, включаючи складові автомобіля: свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки.

Рішення суду набрало законної сили 11.05.2021.

Апеляційна скарга позивачем на вищевказане рішення не подавалася.

За заявою позивачки від 13.05.2021 судом було надано 20.05.2021 виконавчі листи № 703/3389/20 та відкрито виконавче провадження № 65563859 (далі по тексту АСВП № 65563859) від 25.05.2021 про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_7 .

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, АСВП № 65563859 ЗАВЕРШЕНО.

06.01.2025 боржник ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про видачу виконавчого листа № 703/3389/20 в частині зобов`язання ОСОБА_1

07.01.2025 супровідним листом на адресу представника ОСОБА_6 було направлено виконавчий лист.

29.01.2025 головним державним виконавцем ВДВС у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиндиком С.В. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77024489.

Даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосоване судом законодавство при розгляді скарги.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах своїх повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Так, згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) вказано, що «інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. […] Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї».

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Неподільною може бути як проста річ (музичний інструмент, скульптура тощо), так і складна річ (картина, автомобіль, споруда тощо). Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин: земельна ділянка, мішок зерна. Подільними речами є речі, визначені родовими ознаками.

Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі. Неподільна річ передається одному із співвласників, який виплачує іншим вартість їх часток, або ця річ продається, а отримана сума розподіляється між співвласниками пропорційно частці кожного з них (ст. 364 ЦК). Подільний чи неподільний характер речі впливає на характер зобов`язання: часткове зобов`язання можливе щодо подільних речей, тоді як щодо неподільних можливе лише солідарне зобов`язання.

Судова практика визнає неподільними і такі речі, поділ яких в натурі хоча і можливий без зміни призначення, але внаслідок такого поділу в значній мірі зменшується художня або матеріальна цінність речі (спеціалізована бібліотека, колекція тощо).

Мотиви та висновки суду.

Сторона виконавчого провадження, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Скаржником не надано доказів, що державним виконавцем було порушено вимоги закону та його дії на час вчинення виконавчої дії були неправомірними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову у задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року).

Скаржник скористався своїм правом на подачу письмових пояснень/заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки за положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду№ 755/9215/15-ц(провадження№ 14-382цс19) від 19.02.2020 року.

Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, яким відмовлено у задоволенні скарги, суд вважає що заявлений представником особи, дії якої оскаржуються розмір витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 19, 286, 448, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сухомудренко Богдан Володимирович, відповідачі: ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на дії Головного державного виконавця відділу ДВС у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пиндика Сергія Володимировича та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №77024489 від 29.01.2025 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 21.03.2025.

Суддя Смілянського

міськрайонного суду О.О. Левчук