ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Харків

справа № 629/3372/20

провадження № 22-ц/818/1402/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Омельченка Є.В , який діє в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2024 у складі судді Мицик С.А.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC1 25050,34 грн, з яких заборгованість за кредитом 15980,82 грн, відсотками 8619,52 грн, пеня 450 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 05.05.2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC1 та отримання кредитної картки На підставі анкети заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 06.07.2020 року у розмірі 25050,34 грн, з яких заборгованість за кредитом 15980,82 грн, відсотками 8619,52 грн, пеня 450 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2024 в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовлено.

Рішення обгрутновано тим, що оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті кредитної картки, незаконному використанню «А24» або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, в свою чергу, відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду представник Омельченко Є.В., який діє в інтересах АТ «Акцент-Банк», подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що банком надані належні докази на підтвердження того, що боржник користувалася кредитом, що свідчить про його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг і погодження з ними, так як даний кредитний договір є договором оферти. Крім того, зазначає, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, а тому повинен сплачувати процентну ставку. Тому суд помилково вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

20.01.2025 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційна скаргу в якому зазначила, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представником апелянта оскаржується рішення суду, яке він елементарно не читав та направив до апеляційного суду заздалегідь підготовлений шаблон скарги, не зазначивши при цьому жодного логічного та обґрунтованого доводу незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення. Також зазначила, що позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження вчинення дій чи бездіяльності, які сприяли втраті кредитної картки, незаконному використанню «А24» або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, а відповідачем, в свою чергу, своєчасно повідомлено позивача та правоохоронні органи про цей факт, та враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк».

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2024 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 05.05.2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC1 та отримання кредитної картки. На підставі анкети- заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У липні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC1 25050,34 грн., з яких заборгованість за кредитом 15980,82 грн, відсотками 8619,52 грн, пеня 450 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC1 від 05.05.2016, станом на 06.07.2020 виникла заборгованість у розмірі 25050,34 грн, з яких заборгованість за кредитом 15980,82 грн., відсотками 8619,52 грн., пеня 450 грн.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором №SAMABWFC1 від 05.05.2016 року за кредитом у розмірі 25050 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят) гривень 34 коп. та судові витрати.

27 березня 2024 року до Лозівського міськрайоного суду ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що 15.03.2024 представником позивача у телефонному режимі було повідомлено, що справу щодо стягнення з неї заборгованості передано на примусове виконання до виконавчої служби на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.11.2020. Зазначає, що не була повідомлена про існування даної справи та ухвалення відповідного рішення.

ОСОБА_1 заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилалась на те, що кредитні кошти з її картки були списані шахрайським шляхом без її згоди. За захистом свого права від звернувся до відділку поліції із відповідною заявою про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Крім того, зазначає, що звернулась до банку для блокування картки виданої на її ім`я та повідомила про незаконне списання коштів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15.

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17.

Із копії рапорту ст.о/у СКП Лозівського РВП вбачається, що в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001406 від 18.09.2019 за фактом ч.1 ст. 190 КК України було отримано дозвіл на тимчасовий доступ до банківської документації «Приватбанку». В ході аналізу тимчасового доступу по рахунку вказаної банківської картки- емітент банку «Приватбанк», було встановлено, що вказана банківська картка належить ОСОБА_1 . Згідно пояснень потерпілої ОСОБА_1 з її банківського рахунку 08.09.2019 року були перераховані грошові кошти саме на вищезазначену банківську картку. Встановлено, що 08.09.2019 року о 17-30 на вказану картку заходять грошові кошти у сумі 12700 грн., після чого в період часу з 17-29 по 17-31 грошові кошти знімаються в сумі 4000 грн., 5000 грн, 3000 грн, 600 грн з банкомату, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснюється поповнення мобільного телефону. Також встановлено, що вказаною банківською карткою користується не ОСОБА_1 , а інша особа, яка на час вчинення кримінального правопорушення зареєстрована у Донецькій області, на даний час мешкає у Київській області та яка може бути причетна до скоєння кримінального правопорушення.

Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст, 190 КК України внесено до ЄДРСР №0001406 (а.с.58).

Пунктом 2.1.1.5.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за фактом втрати картки, PIN-коду або одержання повідомлення про їх незаконне використання Клієнт зобов`язується негайно повідомити про це банк, а також правоохоронні органи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених доказів судова колегія встановила, що невідомою особою було здійснено перерахування грошових коштів з карткового рахунку відповідача на іншу банківську картку.

Після виявлення несанкціонованих фінансових операцій, що відбулися 08.09.2019, ОСОБА_1 повідомила позивача через працівників банку та звернулася до правоохоронних органів із заявою про заволодіння її грошовими коштами шахрайським шляхом. Наразі триває кримінальне провадження, в межах якого встановлюється особа, причетна до зазначених протиправних дій.

Оскільки АТ «Акцент Банк» в апеляційній скарзі не зазначив жодного доводу на спростування висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову, а судова колегія відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України позбавлена можливості дати оцінку рішенню суду за межами доводів апеляційної скарги, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Омельченко Євгена Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 20 березня 2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук