Справа № 474/682/24
Провадження № 2/474/41/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.25р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Багрін Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представниці відповідачки ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

встановив:

19.06.2024р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідачка), в якому просить:

- зменшити розмір аліментів утримуваних з позивача на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27.10.2015р., з 1/3 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

- зменшити розмір аліментів утримуваних з позивача на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27.10.2015р., з 1/3 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

- звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_5 , з 2021р. по 2023р.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області по справі № 729/894/15-ц від 27.10.2015р. з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2015р. і до досягнення сином повноліття.

Начальником Бобровицького районного відділу ДВС було винесено постанову в якій встановлено, що 04.05.2018р. до відділу надійшла заява ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання. В цій же постанові було встановлено відсутність заборгованості по сплаті аліментів станом на 04.05.2018р.

04.03.2024р. заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження зі стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідачка звернулася про стягнення аліментів через 5 років, про що позивач дізнався при отриманні розрахунку.

У розрахунку заборгованості станом на 13.03.2024р. сукупний розмір заборгованості становить 217 588 грн. 64 коп., та в ньому ж зазначено, що станом на травень 2018р. позивач мав заборгованість у вказаному місяці у сумі 2 896 грн. 04 коп., хоча у постанові від 04.05.2018р. - заборгованість була відсутня.

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів з позивача стягнуто аліменти з травня 2018р. по лютий 2024р. До того ж у вказаному розрахунку розмір доходу позивача станом на 2024р. встановлено у розмірі 12 862 грн. 00 коп., що не відповідає дійсності, оскільки його дохід кожного місяця не є стабільним, коливається. На сьогоднішній день його дохід становить 8 000 грн.

Позивач вказує, що в ході обстеження умов проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , було встановлено, що діти проживають разом з батьком, навчаються в ОСОБА_11 закладі середньої освіти, батько утримує та виховує дітей самостійно, мати участі у вихованні дітей не приймає.

У довідці виданій ОСОБА_11 закладом середньої освіти зазначено, що ОСОБА_5 дійсно навчався у вказаному закладі з 10.09.2021р. до 09.08.2023р.

Позивач посилався, що ОСОБА_5 проживав з ним, а стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання сина було нараховано за всі роки, хоча мати участі у вихованні та матеріальному утриманні сина не приймала.

Зазначав, що у період з 01.11.2017р. до 30.04.2021р. він здійснював перекази коштів в рахунок аліментів на ім`я відповідачки, всього на суму 48 340 грн.

У травні 2023р. позивач одружився з ОСОБА_12 , до одруження у вересні 2018р., у них народився син ОСОБА_13 , якому встановлено інвалідність з дитинства, в зв`язку з чим він постійно проходить курси реабілітації, та потребує під постійного контролю лікарів, ліки, консультації спеціалістів.

Позивач має від першого шлюбу сина ОСОБА_10 , який проживає разом з ним, та мати якого участі у його вихованні, матеріальному утриманні не приймає.

ОСОБА_14 навчається у медичному коледжі на денному відділенні, навчання здійснюється за кошти позивача.

На утриманні позивача також перебуває його мати ОСОБА_15 , 1959р.н., яка є особою пенсійного віку.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на ст. ст. 181, 182, 183, 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів позивач просив позов задовольнити.

29.07.2024р. представниця відповідачки ОСОБА_16 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказуючи, що 05.11.2015р. Бобровицьким районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист по справі № 729/894/15-ц. ОСОБА_4 звернулась до Бобровицького районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. Бобровицьким р-н ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № 49302203. У 2018р. ОСОБА_4 подала до Бобровицького районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області заяву про повернення виконавчого листа, у зв`язку із домовленістю з ОСОБА_1 про добровільну сплату аліментів на утримання дітей. Начальником Бобровицького районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області постановлено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Батько дітей ОСОБА_1 після повернення виконавчого листа не сплачував аліменти щомісячно на утримання спільних дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Тому, надалі ОСОБА_4 змушена була звернутись повторно із заявою про примусове стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. 22.01.2024р. Бобровицьким районним судом Чернігівської області було видано дублікат виконавчого листа по справі № 729/894/15-ц. 04.03.2024р. Ніжинським ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 74317448. Виконавчий документ по справі № 729/894/15-ц може бути пред`явлений до настання повноліття дітей, а тому ОСОБА_4 має право в будь який час пред`явити виконавчий документ для примусового стягнення. Крім того, позивач у позовних вимогах зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13.03.2024р. у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 217 588 грн. 64 коп., з чим він не погоджується, оскільки в ньому зазначено, що за травень 2018р. наявна заборгованість у розмірі 2 896 грн.04 коп., а відповідно до постанови про повернення виконавчого документу станом на 04.05.2018р. заборгованість була відсутня. Він же зазначає, що з нього відділом державної виконавчої служби стягнуто аліменти на утримання дітей за період з травня 2018р. по лютий 2024р., однак при цьому за рішенням суду від 27.10.2015р. з позивача стягнуто аліменти починаючи з 06.08.2015р., однак між сторонами була домовленість щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей та списання всієї наявної заборгованості по аліментах за період з 2015р. по час написання заяви 04.03.2018р. Тому станом на 13.03.2024р. наявна заборгованість позивача перед відповідачкою на утримання дітей лише з 2018р., а не з 2015р. Відповідно до довідки за період з 01.11.2017р. по 30.04.2021р. позивачем було здійснено 13 переказів коштів на ім`я відповідачки на загальну суму 48 340 грн. 00 коп., що свідчить про нерегулярну сплату аліментів позивачем. Позивач у позовних вимогах зазначає, що його сімейний стан змінився після повернення виконавчого документа стягувачеві та наразі наявні підстави для зменшення аліментів, зокрема, що 16.05.2023р. він одружився, та до одруження, у 2018р. в нього народився син ОСОБА_17 , який має інвалідність, в зв`язку з чим потребує постійних реабілітації, ліків, а також, що він від першого шлюбу має сина ОСОБА_18 , який навчається в коледжі за його кошти та ї перебуває на його утриманні, та крім того на його утриманні перебуває мати пенсіонерка. Водночас, позивач не надав до матеріалів справи доказів утримання своєї сім`ї та старшого сина від першого шлюбу, як і доказів його доходу у розмірі 8 000 грн. Після відкриття виконавчого провадження, державним виконавче зобов`язано боржника надати протягом п`яти днів декларацію про доходи та про майновий стан, однак останній не надав на вимогу виконавця декларацію про доходи та майновий стан, тому аліменти нараховувались від середнього заробітку на регіон. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, а саме його погіршення, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

25.09.2024р. позивач подав відповідь на відзив, в якому послався на те, що вказане у відзиві представницею відповідачки повністю заперечується матеріалами доданими до позовної заяви, та навів підстави аналогічні підставам вказаним у позовній заяві. Доповнивши, що не згоден із розрахунком заборгованості, оскільки при його виконанні виконавцем не враховано, що в період з 10.09.2021р. до 09.08.2023р. син ОСОБА_8 проживав із ним, перебував на повному його утриманні, а доказом того, що син ОСОБА_19 є інвалідом дитинства, є посвідчення про інвалідність, у якому законним представником дитини зазначена його дружина ОСОБА_20 . Сини ОСОБА_19 та ОСОБА_18 поживають разом з ним та його дружиною ОСОБА_20 за однією адресою. За навчання сина ОСОБА_18 у коледжі оплачує позивач.

24.09.2024р. представниця відповідачки ОСОБА_16 подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивач у відповіді на відзив посилається на акт обстеження умов проживання від 23.05.2022р., яким встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 проживають в приватному будинку з батьком ОСОБА_1 , навчаються у Озерянському закладі загальної середньої освіти. Водночас позовні вимоги позивача стосуються зменшення аліментів на дітей - сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_6 . За такого, акт не підтверджує позовні вимоги щодо зменшення аліментів на утримання обох дітей. Крім того, у зазначеному акті жодного слова щодо місця проживання чи утримання позивачем своєї доньки ОСОБА_6 . Позивач вважає, що його син ОСОБА_5 проживав з ним, а стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання сина було нараховано за ці всі роки, мати участі у вихованні сина не приймала та матеріальної допомоги не надавала. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 проживав з матір`ю за межами України в країні Чехії, що підтверджується закордонним паспортом. До того ж позивач у відповідності до закону не оскаржив дії державного виконавця, здійснений ним розрахунок заборгованості та не надав до виконавчої служби докази сплати аліментів за період з яким він не згоден. Для задоволення позову, позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища. Позивач не надав до суду доказів зміни матеріального становища.

У судовому засіданні 19.03.2025р. позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, наполягали на його задоволенні.

Представниця відповідачки ОСОБА_3 заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову.

При цьому слід зазначити, що в судовому засіданні 18.02.2025р. позивач, його представник ОСОБА_2 та представниця відповідачки ОСОБА_3 заявили перед судом, що станом на час проведення судового засідання (18.02.2025р.), у зв`язку зі сплатою позивачем коштів на погашення заборгованості по аліментах, наявний новий розрахунок заборгованості по аліментах. Позивач та його представник ОСОБА_2 стверджували про відсутність будь-якої заборгованості по аліментах, а представниця відповідачки ОСОБА_3 стверджувала про наявність заборгованості. Тобто сторони заявили про наявність доказів, якій стосуються предмету спору та які фактично були створені та про існування яких сторони довідалися під час розгляду справи по суті. Водночас, не зважаючи на роз`яснення головуючим суддею приписи ЦПК України, зокрема щодо обов`язку надати вказані доказу до суду, учасники судового розгляду не надали суду докази, не зазначили про причини неможливості їх надання та не зверталися до суду із жодними заявами чи клопотанням щодо вказаних доказів.

Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_1 , виданому Бобровицьким районним відділом ЗАГС Чернігівської області батьком вказано ОСОБА_21 та матір`ю - ОСОБА_15 .

20.11.2006р. на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 з терміном дії - довічно.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_10 , у свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_3 , виданому 13.12.2006р. відділом РАЦС Бобровицького РУЮ Чернігівської області вказано батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_22 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_4 виданому у вересні 2011р. відділом РАЦС Бобровицького РУЮ Чернігівської області вказано батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_4 .

25.02.2015р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бобровицького РУЮ Чернігівської області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі якого батько зазначено ОСОБА_1 , та у графі мати зазначено ОСОБА_4 .

05.11.2015р. Бобровицьким районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 27.10.2015р. у справі № 729/894/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 06.08.2015р.

04.05.2018р. начальником Бобровицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області в межах виконавчого провадження № 49302203 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавчого листа № 729/894/15-ц від 05.11.2015р.) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження. У цій же постанові встановлено, що 04.05.2018р. до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, та, що згідно вказаної заяви заборгованість станом на 04.05.2018р. - відсутня. Та роз`яснено сторонам виконавчого провадження, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання в строк до 18.02.2033р.

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_13 , у свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_6 , виданому повторно 14.12.2023р. Бобровицьким відділом ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вказано батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_20 .

23.05.2022р. депутатом міської ради Ковальчуком О.П. складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , відповідно до якого діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку разом із батьком ОСОБА_1 . Син ОСОБА_14 навчається у Озерянському ЗСО і-ІІІ ступенів. ОСОБА_1 приватний підприємець, не одружений, а тому на час складання акту самостійно утримує та виховує дітей, матері участі у вихованні дітей не приймають.

16.05.2023р. Бобровицьким відділом ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис № 40. Дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище з ОСОБА_23 на ОСОБА_24 . Про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 .

04.03.2024р. заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесену постанову про відкриття виконавчого провадження № 74317448 з виконання виконавчого листа (дублікат) № 2/729/409/15 від 22.01.2024р. виданого Бобровицьким районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 06.08.2015р. У цій же постанові боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

13.03.2024р. та 03.06.2024р. заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кашлюк С.М. сформовано розрахунки заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74317448 боржником у якому є ОСОБА_1 та стягувачем ОСОБА_4 . Розрахунки сформано за періоди з травня 2018р. до лютого 2024р., та з травня 2018р. до травня 2024р., виходячи із розміру доходу боржника (середня заробітна плата працівника для цієї місцевості у відповідний період), розміру аліментів визначеному у виконавчому документі як 33,33% та виходячи із заборгованості на 30 число поточного місяця, з врахуванням вчинених боржником проплат. Загальна сума заборгованості станом на лютий 2024р. становить 217 588 грн. 64 коп., та станом на травень 2024р. - 213 301 грн. 74 коп. З цього ж розрахунку вбачається, що заборгованість боржника зі сплати аліментів за травень 2018р. розрахована станом на 30 число поточного місця, а не станом на 04 число поточного місяця, якого виконавчий документ був повернутий стягувачу за його ж заявою. А також вбачаються вчинені боржником проплати на сплату аліментів: жовтень 2018р. у сумі 7 340 грн. 00 коп.; у лютому 2019р. - 4 000 грн. 00коп.; у серпні 2019р. - 3 000 грн. 00 коп.; у січні 2020р. - 5 000 грн. 00 коп.; у березні 2020р. - 5 000 грн. 00 коп.; у квітні 2020р. - 3 000 грн. 00 коп.; у травні 2020 р. - 2 000 грн. 00 коп.; у серпні 2020р. - 3 000 грн. 00 коп.; у грудні 2020р. - 8 000 грн. 00 коп.; у квітні 2021р. - 4 000 грн. 00 коп. А також вбачається, що боржником у березні 2024р. було внесено кошти на сплату аліментів у розмірі 8 573 грн. 80 коп., у квітні 2024р. у розмірі 4 286 грн. 90 коп. та у травні 2024р. у розмірі 4 286 грн. 90 коп.

У довідці № 26 від 06.03.2024р. АТ Державний ощадний банк України зазначено про здійснення ОСОБА_1 переказів коштів в рахунок аліментів ОСОБА_4 у кількості 13 переказів, зокрема: 03.11.2017р. у сумі 2 000 грн.; 03.01.2018р. у сумі 2 000 грн.; 23.10.2018р. у сумі 4 940 грн. та 23.10.2018р. у сумі 2 400 грн. (що відповідає розрахунку державного виконавця у якому платіж за жовтень 2018р. проведений однією сумою 7 340 грн.); у лютому 2019р. - 4 000 грн. 00коп.; у серпні 2019р. - 3 000 грн. 00 коп.; у січні 2020р. - 5 000 грн. 00 коп.; у березні 2020р. - 5 000 грн. 00 коп.; у квітні 2020р. - 3 000 грн. 00 коп.; у травні 2020 р. - 2 000 грн. 00 коп.; у серпні 2020р. - 3 000 грн. 00 коп.; у грудні 2020р. - 8 000 грн. 00 коп.; у квітні 2021р. - 4 000 грн. 00 коп.;

18.03.2024р. ОСОБА_10 видана Вінницьким медичним фаховим коледжем довідка № 102, в тому що він навчається у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. акад. Д.К.Заболотного на 2 курсі на денному відділенні по спеціальності стоматологія, стоматологія ортопедична договірна сума навчання. Зарахований з 01.09.2022р. Термін навчання до 30.06.2025р. Вартість навчання не зазначена.

З наданих позивачем дублікатів платіжних інструкцій № jbklm8so6f8f2d від 28.08.2022р. на суму 11 300 грн., № jbkln1vo6zr79z від 31.01.2023р. на суму 11 300 грн.; № jbkln8bo7txbkg від 14.08.2023р. на суму 11 300 грн.; № jbklo12o8jig5y від 02.01.2024р. на суму 11 300 грн. вбачається, що ним сплачено кошти на рахунок отримувача № НОМЕР_8 Вінницький медичний коледж.

03.06.2024р. заступником начальника Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кашлюк С.М. винесено постанови в межах виконавчого провадження № 74317448 з виконання дубліката виконавчого листа № 2/729/409/15 про арешт майна боржника, а саме належні йому транспортні засоби Zontes, д.р.н. НОМЕР_9 ; ЗИЛ, д.р.н. НОМЕР_10 ; Volvo, д.р.н. НОМЕР_11 ; Mercedes bens, д.р.н. НОМЕР_12 ; ПФ, д.р.н. НОМЕР_13 , та грошові кошти/електронні гроші на рахунках.

У 2024р. на ім`я ОСОБА_20 видано посвідчення серії НОМЕР_14 Державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю.

У медичному висновку дитини ОСОБА_13 , 2018р.н., зазначено, що з 01.04.2024р. до 12.04.2024р. він пройшов повторний курс реабілітаційного лікування в Центрі сплетіння. Дизартрія. В ньому ж зазначено, що стан народженої дитини важкий, переведена у відділення новонароджених КЛПЗ Чернігівська обласна дитяча лікарня, діагноз: пологова травма, правобічний парез Дюшена-Ерба, контрактура правого ліктьового суглобу, гіпоксично-ішмічне ураження ЦНС, двобічні субепендимальні крововиливи в стадії кісто утворення, розлади м`язового тонусу за змішаним типом. Вроджена вада серця, серцева недостатність 0-І ст. З народження спостерігається неврологом: НСГ від 04.10.2018р.; Електронейроміографія від 12.10.2018р.; НСГ від 27.12.2018р.; Електронейроміографія від 22.12.2018р.; УЗД кульшових суглобів від 13.05.2019р. В 1р. 2 міс. Встановлено діагноз G 83.2 ОСОБА_25 справа внаслідок пологової травми плечового сплетіння, оформлена соціальна допомога. Пройшов 5 курсів реабілітації в центрі. Рекомендації: спостереження невролога; індивідуальна програма реабілітації за моделлю Тандем-партнерство; медична реабілітація (масаж, лікувальна фізкультура, плавання, елементи Бобат та ерготерапії в домашніх умовах); психолого-педагогічна реабілітація; розвиток мовлення; повторний курс реабілітаційного лікування в центрі.

20.09.2024р. депутатом міської ради Ковальчуком О.П. складено акт № 415 обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , відповідно до якого діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 в приватному будинку разом із батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_20 .

Відповідно до довідки № 21 від 15.03.2024р. виданої Озерянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 навчався у вказаному закладі освіти з 10.09.2021р. по 09.08.2023р.

У паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_15 на ім`я ОСОБА_7 , виданому 06.04.2020р. Органом 4823, наявний штамп в`їзду до Польщі на транспортному засобі (автомобілі), що мало місце через пункт пропуску на суміжній з Україною території Корчова - 07.04.2023р.

Позивач ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який здійснює види господарської діяльності за КВЕД 52.11.0, 52.62.0, 60.24.0 (свідоцтво платника єдиного податку серії Б № 841294 від 30.05.2012р.).

Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), встановлений статтею 195 СК України. Зокрема, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20.11.1959р. (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р.), дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцип 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

У постанові Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі № 760/9783/18-ц зазначено, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, у цій же постанові Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідно до рішення суду І інстанції розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, та відсутність у останнього постійного та стабільного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу, та суперечитиме її інтересам.

Подібні за змістом висновки зроблені Верховним Судом також у постанові від 16.09.2020р. у справі № 565/2071/19, на яку посилається позивач у своєму позові. Так Верховний Суд зазначив, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, вирішуючи спір, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Та, що суди, у порушення зазначених вище вимог закону, не врахували те, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

То ж з аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Частиною 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частину 3 ст. 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. № 1404-VII, що набув чинності 05.10.2016р.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення (постанови Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 343/860/17, від 12.04.2022р. у справі № 381/1553/19-ц).

У п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006р. №31111/04 у справі Хант проти України суд констатує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Олссон проти Швеції (№ 2) від 27.11.1992р., Серія А, №250, статті 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно приписів ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

В свою чергу, ст. ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до Законів України Про освіту № 2145-УІІІ та Про вищу освіту2 № 1556- УІІ, розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік, в тому числі на підставі договору про надання освітніх послуг.

Видана 18.03.2024р. ОСОБА_10 Вінницьким медичним фаховим коледжем довідка № 102, в тому що він навчається у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. акад. Д.К.Заболотного на 2 курсі на денному відділенні по спеціальності стоматологія, не дає можливості встановити розміру плати за навчання, та відповідно те, чи впливає вказана обставина на майновий стан сім`ї позивача, і наскільки обтяжливою вона є для неї.

Надані позивачем дублікати платіжних інструкцій від 28.08.2022р. на суму 11 300 грн., від 31.01.2023р. на суму 11 300 грн., від 14.08.2023р. на суму 11 300 грн., від 02.01.2024р. на суму 11 300 грн. підтверджують вчинення оплати позивачем на реквізити отримувача Вінницького медичного коледжу, однак не підтверджують за який строк навчання вони вчинені (за ввесь строк навчання, за місяць, інше).

Не свідчить про наявність таких і наданий позивачем медичний висновок ДЗ Український медичний центр реабілітації дітей щодо дитини ОСОБА_17 , оскільки з нього не вбачається розмір додаткових витрат на дитину (витрати на спеціальний медичний догляд, витрати на медичні послуги, витрати на лікування, тощо), та він не є таким який обґрунтовано доводить погіршення майнового стану позивача, і те як ця зміна впливає на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Щодо наданого позивачем пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_15 , як на підтвердження обставини перебування на його утриманні матері пенсійного віку та для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання неповнолітніх дітей, то останнє не береться судом до уваги, оскільки не є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин, так як пенсійне посвідчення є документом, що підтверджує саме призначення пенсії і засвідчує особу його власника при одержанні належних до виплати пенсійних коштів, зверненні до органів Пенсійного фонду України та інших державних органів з питань пенсійного забезпечення (Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії № z1464-17 від 04.12.2017р.). Призначення ОСОБА_15 не свідчить про її перебування на утриманні позивача.

Позивач ставить вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання ОСОБА_5 за період з 2021р. до 2023р., стверджуючи що неповнолітній син ОСОБА_8 у вказаний період проживав з ним та перебував на його утриманні, водночас на підтвердження вимог у цій частині надає датований 23.05.2022р. акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , у якому факт проживання дітей разом з батьком встановлено станом лише на 23.05.2022р., а не у ввесь період за який позивач ставить питання про звільнення від сплати аліментів. До того ж із вказаного акту неможливо встановити факт постійного чи тимчасового проживання сина ОСОБА_8 біля батька.

Довідка № 21 від 15.03.2024р., видана Озерянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, відповідно до якої ОСОБА_5 навчався у вказаному закладі освіти з 10.09.2021р. по 09.08.2023р., є сумнівною, оскільки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії та номеру НОМЕР_15 на ім`я ОСОБА_7 , виданому 06.04.2020р. Органом 4823, наявний штамп в`їзду до Польщі на транспортному засобі (автомобілі), що мало місце через пункт пропуску на суміжній з Україною території Корчова - 07.04.2023р., тобто до 09.08.2023р., як зазначено у довідці виданій закладом освіти, а тому вона не береться судом до уваги, як така, що не відповідає критеріям достовірності та достатності.

Крім того, під час судового розгляду 18.02.2025р. позивач стверджував про відсутність у нього заборгованості по аліментним зобов`язанням, про що заперечувала представниця відповідачки, однак жодна зі сторін не надала розрахунку заборгованості по аліментам станом на 18.02.2025р. чи інших доказів, на спростування розрахунків заборгованості, що вже наявні у матеріалах справи.

Щодо заперечення позивачем наявних у справі розрахунків заборгованості в частині нарахування боргу за травень 2018р., та щодо нарахування заборгованості виходячи із розміру доходу (середня заробітна плата працівника для цієї місцевості), слід зазначити, що розмір заборгованості розраховується виконавцем станом на 30 число поточного місяця, а не станом на 04 число поточного місяця (зокрема 04.05.2018р., дату якої постановою виконавця виконавчий документ був повернутий стягувачу).

Згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

До того ж 04.03.2024р. у постанові про відкриття виконавчого провадження № 74317448 з виконання виконавчого листа (дублікат) № 2/729/409/15 від 22.01.2024р. виданого Бобровицьким районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей, боржника було зобов`язано протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

Та у разі незгоди з проведеним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, боржник має право його оскаржити у встановленому законом порядку до суду.

В матеріалах справи відсутні інші належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження обставин того, що після присудження судовим рішенням аліментів на утримання дітей, погіршився матеріальний або сімейний стан позивача, погіршилося його здоров`я, а також того, що заборгованість по аліментам у позивача виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою, тощо, у тому числі, у зв`язку з народженням сина ОСОБА_19 і його лікуванням, та проживання разом з ним сина від першого шлюбу ОСОБА_18 .

В матеріалах справи немає доказів відсутності у позивача доходів, зокрема як у суб`єкта господарювання, та у його теперішньої дружини, та ухилення матері ОСОБА_10 , 2006р.н., від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. Матеріали справа не містять жодного доказу, що майнового стану позивача та його сім`ї.

Натомість з постанов державного виконавця про накладення арешту на майно боржника вбачається належність йому на праві власності транспортних засобів, перелік яких наведений у постанові.

Отже, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох інших дітей від попередніх шлюбів, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та суперечитиме їх інтересам. Батьки не можуть компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Вказівка про народження синів ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , у яких є матері, не є достатньою правовою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, з огляду на відсутність доказів існування самого факту погіршення у зв`язку з цим майнового стану платника аліментів.

В сукупності вищевикладеного слідує, що позов в цілому є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач як законний представник дитини з інвалідністю звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 25 березня 2025 року.

Суддя Ф.Г. Сокол