Провадження № 22-ц/4808/372/25
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря: Гудяк Х.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Польської М.В., ухвалене 18 грудня 2024 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 23 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,

встановив :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Білик Л.С., звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

Позов обгрунтовувала тим, що сторони з 21 травня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 травня 2023 року розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду. У шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, сторони перед реєстрацією шлюбу проживали однією сім`єю з 16 березня 2013 року, а саме вели спільний бюджет, мали спільні витрати, піклувались один про одного, разом проводили відпочинок, тобто мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю.

Вказує, що за час спільного проживання їхніми спільними фінансовими та трудовими зусиллями набуті:

транспортний засіб Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., дата реєстрації 01.11.2017,

транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в., дата реєстрації 06.12.2013,

водний транспорт яхта Galeon340Flibride, рік випуску 2010р, потужність 546 к.с.

Позивачка зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2023 року спільних дітей, один з яких інвалід з дитинства, вирішено залишити на проживання з нею. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2022 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх його заробітків щомісячно. Проте, зважаючи на те, що син ОСОБА_3 потребує постійної медичної реабілітації та лікування, визначений розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб неповнолтініх дітей. Натомість відповідач 25 вересня 2023 року придбав квартиру. Вважає, що вказані обставини є підставою для відступлення від засади рівності часток.

Тому просила:

встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 16.03.2013 року до моменту укладення шлюбу;

визнати спільною сумісною власністю майно, яке придбане на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване за ним, а саме: транспортний засіб Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в., водний транспорт яхта Galeon340Flibride, рік випуску 2010р, потужність 546 к.с.;

визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в.;

стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частини вартості водного транспорту яхти Galeon340Flibride у сумі 105 000 доларів США.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 13.09.2014 року до моменту укладення шлюбу 21.05.2015 року.

Транспортний засіб Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., який зареєстрований за ОСОБА_2 01.11.2017, визнано спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості представниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що шлюбні відносини її довірительки із колишнім чоловіком ОСОБА_4 припинились задовго до ухвалення Комунарським районним судом м.Запоріжжя рішення від 15.01.2014 про розірвання шлюбу. Ще до розірвання шлюбу ОСОБА_1 мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, а також спільно проживала із ОСОБА_2 . Причиною розірвання попереднього шлюбу були саме стосунки з ОСОБА_2 , який наполягав на офіційному розірванні шлюбу. Факт припинення шлюбних відносин з березня 2013 року визнає сам ОСОБА_5 у рамках справи №344/22974/23 про встановлення факту окремого проживання, що перебуває в провадженні Івано-Франківського міського суду.

Вважає, що суд безпідставно відхилив доводи позивачки про проживання однією сім`єю сторін із 16 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року, натомість вважав належними докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2014 року, з часу реєстрації її довірительки в квартирі належній відповідачу. Разом з тим, реєстрація місця проживання за однією адресою членів сім`ї не є обов`язковою ознакою сім`ї, оскільки законодавець вказує лише на спільне проживання, тобто фактичне проживання разом. На думку представниці скаржниці, суд першої інстанції міг би визначити дату, з якої слід визначити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , із дня наступного за датою офіційного розірвання шлюбу, тобто із 16.01.2014 року.

На думку представника скаржниці, суд необгрунтовано відмовив в задоволенні вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін транспортного засобу KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_3 , 2012 р.в., та водного транспорту яхти Galeon340Flybride, рік випуску 2010 року, потужність 546 к.с. Вказує, що ОСОБА_1 особисто була присутня при виборі яхти в м. Одесі у травні 2014 року. У той же час був укладений договір купівлі-продажу цього транспортного засобу. Відповідні покази були надані ОСОБА_1 ще до долучення відповідачем підроблених документів. Сторони вибирали разом вказаний транспортний засіб, колективно приймали рішення про це, яхта призначалась для задоволення спільних потреб пари. На той час у сторін був спільний бюджет, тому ОСОБА_2 враховував думку ОСОБА_1 при купівлі такого дороговартісного майна.

Натомість суд взяв до уваги копії документів, що були пред`явлені стороною відповідача поза межами процесуальних строків, на стадії розгляду справи по суті, без обґрунтування неможливості їх подання у строк, з причин що не залежали від нього, а саме: договір купівлі-продажу водного транспорту, датований нібито 10 липня 2013 року, за №07/13, укладений у м. Одесі; свідоцтво про право власності для прогулянкових суден №ПП 004651. Вважає, що вказані документи підроблені відповідачем.

Крім того, зазначає, що суд не надав значення тій обставині, що укладення договору купівлі-продажу яхти, датоване 10 липня 2013 року, за №07/13, тоді як реєстрація права власності відбулась аж 03 лютого 2016 року. Відтак правочин був нікчемним, а право власності на цей транспортний засіб перейшло до відповідача з часу реєстрації права власності.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник Білик Л. С. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Крім того, позивачка пояснила, що в травні 2014 року разом з відповідачем їздили в м.Одесу, де придбали яхту в продавця Юрія. З її слів вартість морського судна була 150 000,00 доларів США. У відповідь на запитання суду щодо джерела походження коштів, використаних для придбання яхти, вона зазначила, що її колишній чоловік мав прибутковий бізнес, який забезпечував значний фінансовий дохід. При цьому визнала, що власних заощаджень для такої покупки не мала. Пояснила, що після розірвання шлюбу з колишнім чоловіком єдиним майном, яке залишилося у її власності, були лише ювелірні прикраси. Жодних інших матеріальних цінностей чи фінансових активів від цього шлюбу їй не дісталося. Крім того, підтвердила, що саме ОСОБА_2 особисто передавав кошти продавцеві для здійснення цієї угоди.

Позивачка зазначила, що, хоча транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, зареєстрований 06.12.2013 року, офіційно був оформлений на її колишнього чоловіка, фактично він був її власністю, оскільки це був подарунок від відповідача. Вона пояснила, що чоловік подарував їй автомобіль, проте з невідомих причин зареєстрував його на себе.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 заперечили доводи, викладені в апеляційній скарзі, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач заявив, що автомобіль Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, він не дарував позивачці, а залишався його власником. Також він пояснив, що яхта була придбана ним особисто ще в 2013 році за власні кошти на суму 80 000,00 доларів США. При цьому ОСОБА_1 жодної фінансової участі у придбанні названих транспортних засобів не брала. Зазначив, що джерелом для придбання яхти Galeon SP, рік випуску 2010, та автомобіля Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в., були його власні особисті кошти, набуті за час діяльності його бізнесу та від продажу майна, яке перебувало у його власності раніше ( катера «Крим» та іншої автомашини)

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалене рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд вважав, що перебування позивача ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з іншою особою виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окрім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження проживання однією сім`єю із відповідачем. Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем у період із 16 березня 2013 року по 28 січня 2014 року до задоволення не підлягає, оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою та можливість інших періодичних відносин з відповідачем не створює прав та обов`язків подружжя.

Суддя вважала доведеними позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з часу реєстрації позивачки в квартирі, належній відповідачу, тобто з 03.09.2014 року, до моменту укладення шлюбу 21.05.2015 року. Відтак,транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в., дата реєстрації 06.12.2013р., та водний транспорт яхта Galeon340Flibride, рік випуску 2010р, потужність 546 к.с., який придбаний 10.07.2013 ОСОБА_2 , не є майном, яке придбане фактичним подружжям без реєстрації шлюбу.

Натомість суд прийшов до висновку про визнання спільною власністю, транспортного засобу Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., дата реєстрації 01.11.2017, оскільки таке майно придбане в шлюбі.

З цими висновками колегія погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 02.06.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 січня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , рішення набрало законної сили 28 січня 2014 року (а.с.171-173 т.1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.05.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2023 року.

ОСОБА_1 офіційно зареєструвала місце свого проживання разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 3 вересня 2014 року. Вказане підтверджується відміткою пре реєстрацію місця проживання в її паспорті (а.с. 9 т.1)

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 01.06.2023 року за ОСОБА_2 зареєстровані:

транспортний засіб Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., дата реєстрації 01.11.2017,

транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в., дата реєстрації 06.12.2013 (а.с. 190-191 т.1).

У Державному судновому реєстрі України ДР-025 під записом номер УПС-3138 від 03.02.2016 Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті (Укрморрічінспекція) зареєстровано судно uа 4550 KV, призначення та тип судна самохідно-моторне, прогулянкове, ідентифікаційний номер корпусу судна - PL-GALVA003CD10, час побудови - 2010 рік, місце побудови Польща, основні розміри судна: довжина - 10,3 м, ширина - 3,42 м, висота - 1,75 м, матеріал корпусу - склопластик, головні механізми: тип - «Volvo-Penta», кількість - 2, загальна потужність - 540 к.с., власник судна ОСОБА_2 , адреса на дату реєстрації судна - АДРЕСА_1 (а.с. 227).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності для прогулянкових суден №ПП 004651, виданого Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті 03.02.2016, на підставі якого ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 10.07.2013 №07/13 належить водний транспорт яхта Galeon SP ідентифікаційний номер корпусу судна - PL-GALVA003CD10 (а.с. 10-11 т.2).

В угоді купівлі продажу водного судна від 10.07.2013 зазначена вартість яхти 50 000,00 доларів США (а.с. 13.т.2).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду, викладену від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено висновок, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункт 40).

Для того, щоб визначити джерело придбання спірного нерухомого майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них (пункт 61).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)». Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Частково задовольняючи позов, суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з відповідачем, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 16 березня 2013 року по 03 вересня 2014 року.

Колегія вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу у період з 16 березня 2013 року по 28 січня 2014 року не підлягає задоволенню, оскільки на той час позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а наявність періодичних стосунків із відповідачем сама по собі не створює прав та обов`язків подружжя.

Посилання на те, що факт припинення шлюбних відносин з березня 2013 року визнає її колишній чоловік ОСОБА_5 у рамках справи №344/22974/23, колегія відхиляє, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання із ОСОБА_5 у період із 15 березня 2013 року до 15 січня 2014 року відмовлено.

Колегія також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції міг би встановити дату початку спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як однієї сім`ї, починаючи з дня, наступного за офіційною датою розірвання її попереднього шлюбу, а саме з 16 січня 2014 року. Так, офіційне розірвання попереднього шлюбу саме по собі не є доказом початку проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як однієї сім`ї. Встановлення факту спільного проживання передбачає наявність доказів ведення спільного господарства, спільного бюджету та інших ознак подружнього життя. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що з 16.01.2014 року між сторонами існували відносини, які б відповідали статусу сім`ї. Тому визначення саме цієї дати, як початку спільного проживання, є безпідставним.

Натомість суд прийшов до обґрунтованого висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як однієї сім`ї без офіційної реєстрації шлюбу в період з часу реєстрації у квартирі відповідача, тобто з 3 вересня 2014 року до 21 травня 2015 року, коли був укладений шлюб, є підтвердженим та встановленим.

Матеріали справи свідчать про те, що водний транспорт яхта Galeon SP ідентифікаційний номер корпусу судна - PL-GALVA003CD10 2010 р.в. придбаний ОСОБА_2 10 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу №07/13. Право власності на судно зареєстровано 03.02.2016 у Державному судновому реєстрі України ДР-025 під записом номер УПС-3138.

Аналогічно, ще до початку спільного проживання як подружжя, відповідач 6 грудня 2013 року зареєстрував на своє ім`я транспортний засіб Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіку та жінці, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

При цьому колегія відзначає, що навіть за умови доведеності факту спільного проживання подружжя в інший період, позивачка не змогла довести свою участь у придбанні майна, зокрема через формування спільного бюджету та ведення спільного господарства. В судовому засіданні вона не вказала, яка частка її коштів була використана для придбання спірного майна. Натомість підтвердила, що яхту купував відповідач за власні кошти. Враховуючи ці обставини, суд дійшов обгрунтованого висновку, що яхта Galeon SP ідентифікаційний номер корпусу судна - PL-GALVA003CD10 2010 р.в. та автомобіль Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 р.в. були придбані виключно за особисті кошти відповідача.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що спільним майном подружжя є тільки транспортний засіб Chevrolet Volt д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 р.в., дата реєстрації 01.11.2017, оскільки він набутий сторонами у зареєстрованому шлюбі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладення договору купівлі-продажу яхти, датоване 10 липня 2013 року, а реєстрація права власності відбулась аж 03 лютого 2016 року, тому право власності на цей транспортний засіб перейшло до відповідача з часу реєстрації права власності, колегія відхиляє.

В договорі купівлі-продажу водного судна від 10 липня 2013 року №07/13 зазначено, що оплата виконується у повному обсязі під час передання водного судна 10 липня 2013 року.

Стаття 638 ЦК визначає, що договір вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

Отже, сам факт підписання договору 10 липня 2013 року та визначені умови щодо дати передання майна є достатнім для підтвердження правомірності правочину.

Стаття 209 Кодексу передбачає, що правочини щодо нерухомого майна та деяких видів рухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, відповідно до статті 328 ЦКУ, право власності виникає у набувача не з моменту реєстрації, а з моменту передачі майна, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Стаття 640 ЦК встановлює, що момент набуття права власності може визначатися умовами договору. Якщо сторони узгодили, що право власності переходить після повної оплати або передання майна, то ця умова є визначальною.

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

Відповідач набув право власності на яхту відповідно до умов договору купівлі-продажу, а дата реєстрації є лише формальною процедурою, що не впливає на сам факт переходу права власності.

Твердження позивачки про те, що автомобіль Kia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, нібито був їй подарований відповідачем, також не може бути визнане обґрунтованим.

Стаття 716 ЦК визначає, що за договором дарування одна сторона передає іншій майно у власність безоплатно. Відповідно до статті Кодексу, договір дарування рухомого майна, яке має значну вартість, повинен бути укладений у письмовій формі.

При цьому, позивачка не надала жодного письмового підтвердження такого дарування.

Таким чином, з урахуванням норм цивільного законодавства, відсутність письмового договору дарування або інших підтверджень передачі права власності позивачці свідчить про те, що автомобіль залишався власністю особи, на яку він був офіційно зареєстрований.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2025 року.