ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року

м. Харків

справа № 638/8068/24

провадження № 22-ц/818/516/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Яцини В.Б., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Департамент патрульної поліції

третя особа: Державна казначейська служба України

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року ухвалене у складі судді Теслікова І.І., -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з бюджетних асигнувань моральну шкоду у розмірі 30 000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 28.12.2023 командиром взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Скоромним С.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КупАП, серії ААД 602210, згідно якого 28.12.2023 о 00 год. 19 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Note», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Клочківській, 174 у м. Харкові, при цьому був обмежений у праві керування транспортними засобами на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області ВП № 41565486 від 07.05.2019.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 у справі № 638/499/24 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. З пояснень ОСОБА_1 зазначених у протоколі, вбачається, що він керував автомобілем в умовах воєнного стану при виконанні службових обов`язків відповідно до займаної посади. Про встановлення обмеження у праві керування транспортним засобом йому стало відомо лише під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції 28.12.2023. Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містили відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а саме про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про накладене на нього обмеження. Позивач перебуває на військовій службі в Збройних силах України у званні майора, здійснює оборону м. Харкова та Харківської області.

Вказані події завдали йому моральних страждань, внаслідок неправомірних дій поліції він був змушений витрачати кошти, час з метою відновлення порушених прав та законних інтересів, через що зірвалися його життєві плани, порушився звичний ритм життя. Погіршився стан здоров`я, що виразилось у постійному відчутті тривоги, безсонні, емоційній напрузі у зв`язку з соромом перед оточенням. Позивач перебував у постійному стресі у зв`язку з зухвалим порушенням законодавства України працівниками правоохоронного органу, приниженням авторитету, шкодою його репутації як військовослужбовця. Весь час до винесення остаточного рішення по справі він був змушений доводити суспільству свою порядність, адже незаконні дії поліції поставили під сумнів його чесне ім`я, підірвали його авторитет серед побратимів, принизили честь та гідність.

Позивач вважав, що незаконні дії поліції були вчинені з метою його приниження. На це, зокрема, вказує факт того, що в матеріалах справи містився додаток до протоколу від 28.12.2023 серії ААД № 602210, складений інспектором ВАП УПП в Харківський області ДПП старшим лейтенантом поліції Ольгою Шмідт, зі змісту якого вбачається, що в УПП Харківської області ДПП, є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 був ознайомлений з постановою державного виконавця № 41565486. Однак про цей додаток нічого не зазначено у додатках до протоколу від 28.12.2023, а також цей додаток не містив дати складання, що вказує на те, що такий доказ створений поліцією штучно та вже після 28.12.2023. Також, під час складення протоколу працівники поліції чинили психологічний тиск на ОСОБА_1 , з метою отримання необхідних їм пояснень, стверджували, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та поводили себе зухвало та агресивно. Крім цього у зв`язку із потребою захищати порушене право у судовому порядку, позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що свідчить про завдання йому з боку відповідача і матеріальної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року позов залишено без задоволення.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір його моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований. Складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення, в якому фіксується подія, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень КУпАП , а є доказом відповідно до вимог ст.251 КУпАП. Встановлення наявності або відсутності в діях водія вини здійснюється виключно судом. Тому суд вважав, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не можна ототожнювати з поняттям - притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім цього, судом достовірно встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума 10000 грн це вартість наданої адвокатом позивачу правничої допомоги, а не шкода спричинена в наслідок незаконного складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Тому суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Позивач надав суду належні докази про незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності. Оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування завданої йому діями працівників поліції моральної шкоди відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється незалежно від вини. Апелянт зазначив, що перебуває на військовій службі в Збройних силах України у званні майора, здійснює оборону м. Харкова та Харківської області. Вказані події завдали йому моральних страждань, внаслідок неправомірних дій поліції він був змушений витрачати кошти, час з метою відновлення порушених прав та законних інтересів, через що зірвалися його життєві плани, порушився звичний ритм життя. Погіршився стан здоров`я, що виразилось у постійному відчутті тривоги, безсонні, емоційній напрузі у зв`язку з соромом перед оточенням. Апелянт перебував у постійному стресі. Також в результаті безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу була завдана матеріальна шкода пов`язана з потребою оплати послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. Проте суд на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

11.11.2024 до суду апеляційної інстанції від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилався на те, що судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та ухвалене законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28 грудня 2023 року командиром взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Скоромним С.В. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №602210 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, згідно якого ОСОБА_1 28 грудня 2023 року о 00 год. 19 хв. керувала автомобілем «Nissan Note», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Клочківській, 174 у м. Харкові, при цьому ОСОБА_1 був обмежений у праві керування транспортними засобами на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області ВП № 41565486 від 07 травня 2019 року

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 березня 2024 року у справі № 638/499/24 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 підписав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Індутним-Шматько С.М., за згідно додатку до якого вони погодили гонорар за забезпечення захисту адвокатом прав та інтересів клієнта у справі №638/499/24, що перебуває у провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова про притягнення клієнта до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП, розмір фіксованого гонорару становить 10000.00 грн.

Відповідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 07.02.2024 від ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 07.02.2024 сплачено 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22 ( провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

А саме має бути встановлено наявність правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Підтверджуючи правові висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17, від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18, від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/ Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22 ( провадження № 14-87цс24) додатково зазначає : « …. Оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність 9суперенчність) дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії поліцейських.

Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу ».

Таким чином при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 та протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №602210 протиправних дій працівників патрульної поліції не встановлено.

В супереч вимог ст. ст.12,81 ЦПК України процесуального обов`язку інших доказів протиправної поведінки зазначених осіб позивачем не надано.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування маральної шкоди, проте вважає, що мотивувальну частину рішення належить доповнити висновками щодо підстав такої відмови, що викладені у дійсній постанові.

Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з огляду на те що сума 10 000.00 гривень це вартість наданої адвокатом позивачу правничої допомоги, а не шкода спричинена в наслідок незаконного складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За змістом частини четвертої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду зміні шляхом доповнення мотивувальної частини рішення мотивами викладеними у дійсній постанові.

Оскльки рішення суду зімнено лише в частині мотивів відмови у задоволені позову понесені апелянтом судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року змінити. Доповнити мотивувальну частину рішення мотивами викладеними у дійсній постанові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді В.Б. Яцини

Н.П.Пилипчук