Справа №: 671/1544/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кошонько Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність сторонам по частині вказаного житлового будинку (т. 1 а.с. 2-4).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що з 08 квітня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням суду від 16 серпня 2019 року.

За період шлюбу, як вказує позивач, вони з відповідачем набули у спільну сумісну власність вищевказане майно, що є об`єктом поділу, яке зареєстроване за ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 , зазначений житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами був придбаний під час шлюбу за спільні кошти сторін та кошти, які вона позичила у борг. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється, тому ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину майна, в якому просив (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог т. 1 а.с. 49-51, т. 2 а.с. 17): визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину (ідеальна частка) квартири АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_3 на квартиру.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що 08 квітня 2002 року між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням суду від 16 серпня 2019 року.

Вказував, що в період шлюбу сторонами була придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Кошти на придбання даної квартири у ОСОБА_2 , з його слів, частково у нього були, так як він працював, частково подарувала йому його матір ОСОБА_4 після продажу квартири 27 листопада 2001 року в АДРЕСА_4 , які після продажу матір розділила між ним та сестрою ОСОБА_5 .

Зазначив, що всі кошти на спірну квартиру давав він і вони належали особисто йому, однак дружина сказала, щоб записати договір купівлі-продажу на її сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цьому ОСОБА_2 будь-якого значення не надавав та не заперечував, так як сину на день укладення договору було три з половиною роки і купляли квартиру для спільного проживання сім`єю, а після придбання стали в ній проживати з двома дітьми. ОСОБА_2 вказав, що в спірній квартирі він проживав і зареєстрований по даний час, однак після розлучення змушений був залишити житло, так як колишня дружина змінила замки і перестала впускати його в квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_6 .

Крім цього, в 2014 році сторони придбали житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Добровільно поділити майно ОСОБА_1 відмовляється, тому ОСОБА_2 просить задовольнити його зустрічну позовну заяву.

Учасники справи в судове засідання 05 лютого 2025 року не з`явились, подавши відповідні заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутності.

Опитані в минулих судових засіданнях, пояснили таке.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_1 з викладених у ньому підстав, проти зустрічного позову заперечив, вказавши, що спірна квартира належить ОСОБА_3 та не є об`єктом спільного майна подружжя, а тому не може бути поділена між сторонами.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в суді проти первісного позову заперечили та підтримали зустрічний позов з викладених у ньому підстав.

Від третьої особи на стороні відповідача-позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просив справу слухати у його відсутності, проти позову ОСОБА_2 заперечив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

В силу ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (постанова ВС від 25.07.2018 № 308/11958/14-ц).

Верховний Суд в постанові від 08.03.2023 № 307/2148/16-ц виходив із того, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством, а спростування такої презумпції та доведення такого спростування про набуття спірного майна за особисті кошти покладено на відповідача на підставі закону, який має доводити належними та достовірними доказами з дотриманням вимог диспозитивності цивільного процесу саме в тому процесі, в якому вирішуються такі вимоги за участі іншої сторони цього процесу, право якої щодо такого майна ґрунтується саме на такій презумпції та яка має можливість заперечувати такі спростування у визначений процесуальним законом спосіб.

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване (постанова ВС від 01.04.2020 № 462/518/18).

Отже, за загальним правилом будь-яке майно, за виключенням майна, яке є особистою приватною власністю одного з подружжя або набуте за його особисті кошти, належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як виняток, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України).

Судом встановлені такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 квітня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 6-7).

За час перебування в шлюбі сторони придбали за договором купівлі-продажу від 01 серпня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Яковлєвою С.Л. за реєстровим номером 945, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0039. Право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 8-11).

Відповідно до п. 13 вказаного договору, на придбання житлового будинку та укладення договору купівлі-продажу одержано згоду дружини покупця ОСОБА_1 , викладену у формі заяви, підпис на якій засвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі для вчинення нотаріальних дій 01 серпня 2014 року під реєстраційним № 943.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 3005/3006/21-26 від 28 грудня 2023 року ринкова вартість житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , становить 170 311 грн. (т. 1 а.с. 121-135).

Отже, вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними.

Щодо предмету зустрічної позовної заяви -квартири АДРЕСА_2 слід зазначити таке.

За договором купівлі-продажу від 17 травня 2002 року, посвідченим державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори Гадайчук Є.А. за реєстровим номером 1803, ОСОБА_9 (на даний час - ОСОБА_10 ), діюча від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбала квартиру АДРЕСА_2 . Продаж квартири здійснено за 22 140 грн. (т. 1 а.с. 56-59).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 3005/3006/21-26 від 28 грудня 2023 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 198 925 грн. (т. 1 а.с. 121-135).

За вказаним договором купівлі-продажу квартира придбана не кимось із сторін справи як одним із подружжя, а неповнолітнім ОСОБА_3 (сином позивача-відповідача від першого шлюбу), від імені якого діяла його законний представник матір ОСОБА_1 .

Отже, власником спірної квартири є ОСОБА_3 , та суд не вбачає підстав для визнання цієї квартири об`єктом спільного сумісного майна подружжя.

Посилання ОСОБА_2 на факт придбання квартири за його особисті кошти належними та допустимими доказами в судовому засіданні не підтверджено, адже факт отримання заробітної плати ОСОБА_2 та факт продажу його родичами іншої квартири не є прямими доказами внесення ОСОБА_2 особистих коштів за спірну квартиру.

Відтак, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає за недоведеністю обґрунтованості заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 80, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України; ст. ст. 60, 61, 63, 68-71 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач-відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )
Відповідач-позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )
Третя особа на стороні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 )

Повне судове рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя О.М.Бабій