Дата документу 19.03.2025 Справа № 331/372/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/372/24 Головуючий у 1-й інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/564/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Онищенка Е.А., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості 1/2 частини автомобілю, який є об`єктом права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості 1/2 частини автомобілю, який є об`єктом права спільної сумісної власності.

На обґрунтування позову зазначено, що 18 січня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. 29 квітня 2023 року шлюб між сторонами був розірваний.

Під час перебування у шлюбі, а саме 17 жовтня 2017 року, подружжям був придбаний легковий автомобіль марки BMW, моделі Х5, колір чорний, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , повної маси 2350, маси без навантаження 1950, категорії В, об`ємом двигуна 2996 см.куб., тип пального S (далі по текту BMW Х5), тому даний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Зазначений автомобіль BMW Х5 був зареєстрований особисто за Відповідачкою.

Згідно до Звіту про незалежну вартості колісного транспортного засобу вих.№9002/04 від 04 січня 2024 року ринкова вартість автомобіля BMW Х5 становить 477 967 гривень 35 коп. Факт перебування автомобіля BMW Х5 на праві спільної сумісної власності Позивача та Відповідачки, останньою не заперечується.

У грудні 2023 року Позивачу стало відомо, що Відповідачка без його згоди відчужила автомобіль BMW Х5, який є спільною сумісною власністю подружжя, на користь ОСОБА_3 , а тому поділ вказаного автомобіля можливий шляхом стягнення з Відповідачки 1/2 частки його вартості. Відповідачкою до теперішнього часу частини вартості автомобіля BMW Х5 не була сплачена Позивачу та фактично була привласнена нею, чим Позивачу була заподіяна майнова шкода в сумі 238 983,67 грн, що становить частини його ринкової вартості, тому Позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ринкову вартість частини автомобіля марки BMW, моделі Х5, колір чорний, 2007 року випуску державний номер НОМЕР_1 , загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , повної маси 2350, маси без навантаження 1950, категорії В, об`ємом двигуна 2996 см.куб., тип пального S, в розмірі 238 983 грн 50 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 389 грн 84 коп, понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу, інші судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість частини автомобіля марки BMW, моделі Х5, колір чорний, 2007 року випуску(державний номер НОМЕР_1 , загальний легковий Універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , повної маси 2350, маси без навантаження 1950, категорії В, об`єм двигуна 2996 см. куб., тип пального S) в розмірі 238 983 гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 2 389 гривень 84 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу в сумі 600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності та безпідставно прийняв перелік незаконних процесуальних рішень, а саме: ухвалою від 23 травня 2024 року незаконно зі стадії розгляду справи по суті повернувся в попередню «підготовчу» стадію, призначив підготовче судове засідання на 20 червня 2024 року, при цьому судом не зазначено перелік питань, які вважає за необхідне вирішити у повторному підготовчому судовому засіданні; ухвалами від 20 червня 2024 року, від 18 вересня 2024 року незаконно та безпідставно з штучних підстав поновлений позивачу строк на подання клопотання про витребування доказів, а в подальшому витребувано докази за клопотанням представника позивача; ухвалою від 17 жовтня 2024 року повторно закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; ухвалою від 10 грудня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення в якості третьої особи Першої філії ПП «Корінтія» відмовлено, що є істотним порушенням та обов`язковою підставою для скасування рішення. До участі у справі ПП «Корінтія» (продавець) та ОСОБА_3 не залучалися. Обставини укладення та виконання договорів комісії №6413/23/1/015683 від 06 червня 2023 року та купівлі-продажу від 07 червня 2023 року, судом не досліджувались, не надано доказів виконання договору комісії. Суд першої інстанції не звернув уваги, що наданий позивачем звіт оцінювача ТОВ «Земля Плюс 2006» № 9002/04 від 04 січня 2024 року є неналежним, недопустимим доказом, цей звіт за жодних умов не міг слугувати підставою для визначення розміру компенсації 1/2 частки ринкової вартості автомобіля, оскільки у висновку не зазначено, що експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Оцінювач ОСОБА_4 не є та не був експертом, який в розумінні ст. 106 ЦПК України має право скласти експертний висновок (експертизу). Цільове використання звіту для сплати судового збору, строк дії якого сплив 03 липня 2024 року не міг використовуватися для визначення розміру компенсації 1/2 частки вартості транспортного засобу.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, а частка кожного з подружжя в зазначеному майні є рівною. Разом з тим, автомобіль був відчужений ОСОБА_1 07 червня 2023 року без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, а також не на її потреби, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_2 компенсацію ринкової вартості 1/2 частини автомобіля. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідачки понесених ним витрат на правничу допомогу, суд враховував фактичний обсяг наданих адвокатом Бичківським О.О. юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), прийшов до висновку, що, вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 15 000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 18 січня 2003 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб про що у книзі реєстрації шлюбів зроблений запис №18, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 24 грудня 2013 року серії НОМЕР_3 , яке видане Комунарським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції (т. 1 а.с.17).

29 квітня 2023 року, шлюб між сторонами розірваний, про що Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був складений відповідний актовий запис №54 та підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 29 квітня 2023 року, серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.18).

Під час перебування у шлюбі, а саме 17 жовтня 2017 року, подружжям був придбаний легковий автомобіль марки BMW, моделі Х5, колір чорний, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , загальний легковий Універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , повної маси 2350, маси без навантаження 1950, категорії В, об`єм двигуна 2996 см. куб., тип пального S (далі за текстом автомобіль BMW Х5), тому даний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Зазначений автомобіль BMW Х5 був зареєстрований особисто за ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , виданого 17 жовтня 2017 року та Договором купівлі - продажу транспортного засобу від 10 жовтня 2017 року (т. 1 а.с.19,125).

Згідно до Звіту про незалежну вартість колісного транспортного засобу вих.№9002/04 від 04 січня 2024 року ринкова вартість автомобіля BMW Х5 становить 477 967 гривень 35 коп (т.1 а.с.21-35).

Представником Позивача направлений Адвокатський запит №24/01-01 від 02 січня 2024 року Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, щодо реєстрації в реєстрі транспортного засобу автомобіля марки "BMW Х5", 2007 року випуску (т.1 а.с.38).

Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях своїм Листом №31/29-12аз від 08 січня 2024 року повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки "BMW Х5", 2007 року випуску, об`єм двигуна 2996 см. куб., VIN код НОМЕР_2 , …, 09 червня 2023 року на підставі акту огляду та договору купівлі-продажу укладеному у СГ№6413/23/001083 від 07 червня 2023 року, Перша філія ПП "КОРІНТІЯ", перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 (т.1 а.с.36-37).

Відповідно до оригіналу Договору комісії від 06 червня 2023 року між Першою філією ПП «Корінтія» та ОСОБА_1 комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу.

Згідно договору купівлі-продажу укладеному 07 червня 2023 року, Перша філія ПП "КОРІНТІЯ" (Продавець ) передала у власність Покупцю ОСОБА_3 автомобіль марки "BMW Х5", 2007 року випуску, об`єм двигуна 2996 см. куб., VIN код НОМЕР_2 , ціна транспортного засобу складає 381 020,00 грн (т.1 а.с.146).

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

У цій справі суд встановив, що автомобіль марки"BMW Х5", 2007 року випуску, об`єм двигуна 2996 см. куб., VIN код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу укладеному у СГ№6413/23/001083 від 07 червня 2023 року

Тобто, цінне рухоме майно, належало колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності. За таких умов на зазначену цінну річ матеріального світу поширився відповідний правовий режим, особливості якого визначають обов`язок співвласника, який має намір відчужити майно, на отримання обов`язкової згоди іншого зі співвласників для такого відчуження.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц зазначив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц Верховний Суд зазначив про те, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Застосування норми права у подібний спосіб роз`яснено в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18, від 16 січня 2023 року № 754/3132/16 тощо, що свідчить про усталеність судової практики.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оскільки суд встановив відсутність згоди ОСОБА_2 на відчуження ОСОБА_1 автомобіля марки"BMW Х5", 2007 року випуску, об`єм двигуна 2996 см. куб., VIN код НОМЕР_2 , який було відчужено відповідачкою після розірвання шлюбу, тодійшов обґрунтованого висновку про право ОСОБА_2 на отримання компенсації у розмірі половини вартості відчуженого автомобіля. Такий висновок не суперечить чинній правозастосовній практиці.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо незгоди з оцінкою вартості спірного майна, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Позивач надав належні та письмові докази вартості спірного автомобіля на час подачі позову, що були оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням та у сукупності з іншими наданими доказами у справі.

При цьому згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України саме відповідач, якщо він не погоджується з оцінкою автомобіля, який оціниві позивач, має доводити протилежне (подати інші докази, просити про проведення відповідної експертизи тощо).

Проте, в ході розгляду справи відповідачкою вказаний висновок не був спростований, жодних клопотань про призначення експертизи судом чи долучення до справи висновку іншого експерта чи спеціаліста суду відповідачкою надано не було.

З огляду на зазначене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема щодо вартості спірного майна, наданих кожною зі сторін, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обгруниованого виснвку про задоволення позову ОСОБА_2 про компенсацію половини вартості спільного автомобіля з визначенням зазначеною ним ціни.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив із того, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя сторін, оскільки був придбаний за час шлюбу, а ОСОБА_1 відчужила його без згоди ОСОБА_2 , який надав належні та допустимі докази вартості спірного майна на час розгляд справи, що були оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням та у сукопності з іншими наданими доказами у справі.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляцяійної скарги про встановлення судом першої інстанції обставин справи на підставі недопустимих доказів, оскільки обставини справи встановлені на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.

Доводи заявника зводяться виключно до вказівки на порушення судом порядку розгляду справи, однак такі обставини не є підставою для скасування судового рішення відповідно до приписів статті 375 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що не може бути скасоване законне та обґрунтоване судове рішення з одних лише формальних міркувань, про що неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, наприклад у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 444/373/18 тощо.

Не бере до уваги колегія суддів довід заявника про розгляд справи без участі чинного власника автомобіля - ОСОБА_3 ,оскільки спірні правовідносини стосувалися безпосередньо колишніх співвласників спірного автомобіля та відновлення права ОСОБА_2 в тому виді, в якому існувало станом на час відчуження автомобіля без його згоди.

Заявлені позовні вимоги жодним чином не стосуються зобов`язання вчинення дій безпосередньо з відчуженим на користь третьої особи автомобілем, що вказує на відсутність необхідності розгляду спору за участі нового власника.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції, урахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, дійшов правильного висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 березня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Онищенко Е.А.