Провадження № 2/686/438/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Дмітрієвій Д.В. за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав

встановив:

05.12.2024 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову вказав, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин і до сьогодні, син ОСОБА_4 постійно проживає разом із батьком, перебуває на його повному фінансовому утриманні та безперервному вихованні, в свою чергу відповідачка жодним чином не бере участь в утриманні та вихованні сина. На сьогодні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 від 15.09.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 500 грн.

Однак, жодних коштів за згаданим вище рішенням суду та виконавчим провадженням відповідачка не сплатила та має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 22500 грн. Заявою ОСОБА_3 від 01 липня 2024 року, яка засвідчена консулом Генерального консульства України в Мюнхені, ОСОБА_6 , остання засвідчила факт проживання на постійній основі в Федеративній Республіці Німеччині та не бажання повертатися в майбутньому до України, а також той факт, що у неї немає ні можливості, ні часу, ні бажання займатися вихованням та утриманням сина у зв`язку із наявністю нової сім`ї.

Позивач зазначає, що самостійно та безперервно виховує та утримує свого сина ОСОБА_4 , адже його мати самоусунулася від обов`язків по вихованню та утриманню, створила нову сім`ю, постійно проживає за межами території України, а також немає бажання підтримувати зв`язок із сином, на підтвердження чого долучив відповідні докази.

Тому, з метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 10.12.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання в загальному провадженні.

17.02.2025 року від третьої особи до суду надійшла заява про долучення висновку органу опіки та піклування ХМР від 14.02.2025 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 19.02.2025 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, та повідомив, що відповідачка участі у вихованні дитини не приймає та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заяви про розгляд справи без участі представника, при ухваленні судового рішення підтримують поданий ними висновок.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, актовий запис №1493, який було розірвано згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.03.2023 року у справі №686/5006/23.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01 березня 2017 року, у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з Реєстру Хмельницької територіальної громади від 18.08.2023 року син ОСОБА_4 з 18.08.2023 року зареєстрований та проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються також актами про фактичне проживання від 30.01.2023 р. та 30.05.2024 р.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2023 року у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 від 15.09.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 2 500 грн. згідно виконавчого листа №686/5009/23 від 13.09.2023 року.

Станом на жовтень 2023 року заборгованість відповідачки зі сплати аліментів становить 22500,00 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та сплату аліментів №86873 від 25.10.2023 р.

Також, 01.07.2024 року ОСОБА_3 складено засвідчену консулом Генерального консульства України в Мюнхені Кулаєць Т.В. заяву про те, що остання засвідчує факт її проживання на постійній основі в Федеративній Республіці Німеччини та небажання повертатися в майбутньому до України та займатися вихованням і утриманням сина у зв`язку із наявністю нової сім`ї.

Водночас, органом опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради надано висновок №450/01-31 від 14.02.2025 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_8 .

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі фактично припинили шлюбні стосунки, розірвали шлюб, відповідачка проживає окремо та не спілкується з сином в необхідному обсязі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, зі слів позивача належним чином не приймає участь у вихованні сина, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідачки батьківських прав.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Крім того, вказаний висновок органу опіки та піклування оцінений судом у сукупності з іншими доказами та також підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачка зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на духовний та фізичний її розвиток.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та не представлено доказів, що остання не надає матеріальної допомоги, не цікавиться умовами життя та станом здоров`я сина.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відсутність відповідачки не є нехтуванням батьківськими обов`язками щодо дитини, не свідчить про ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а тому не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Оцінюючи встановлені обставини та надані докази суд приходить до висновку, що відповідачка не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому у відповідності до ст.164 СК України її не слід позбавляти батьківських прав відносно дитини та відмовити в задоволенні позову, попередивши відповідачку ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконання нею батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 150, 157 ,164 Сімейного Кодексу України, 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1988 pоку, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про неналежне виконання батьківських обов`язків, необхідності зміни ставлення до неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням останньою, батьківських обов`язків.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.03.2025 року.

Суддя С. Стефанишин