ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 березня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 сина ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко М.С. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам в розмірі 34920,71 грн та судових витрат в розмірі 3028,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 липня 2016 року ОСОБА_3 уклав з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/1046/82/0352151, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу поточний ліміт кредиту в розмірі 13500,00 грн (максимальний ліміт кредиту за договором складає 200000,00 грн) з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 45.0% річних, процентною ставкою за користування недозволеним овердрафтом 45.0% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконав, не повернув кредит та проценти за користування ним, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 34920,71 грн.

На підставі Договору про відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 року, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило Товариству з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 сума заборгованості відповідача за основною сумою боргу складає 34920,71 грн.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 27 січня 2024 року о 09 годині 30 хвилин без виклику учасників справи.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

25 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому посилається на те, що звернувся до Бюро кредитних історій, однак жодної підтверджуючої інформації знайдено не було.

Зазначає, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним

договором №010/1046/82/0352151 від 06 липня 2016 на суму 34 920,71 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, однак надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором не містять даних про суми коштів, що надійшли як кредит на його рахунок, рух коштів по рахунку, погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості.

Вказує, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитним договорам не є зведеним документом, які не було погоджено з ним погоджено та не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами. Це, на його думку, доводить те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку.

Наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів сторін договору (генеральних директорів товариств), підписано тільки представником позивача Москаленко М.С. та скріплено печаткою «для документів» позивача, що не може вважатися належним доказом.

Крім того, звертає увагу на те, що копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченою копією документу та не є засвідченим витягом з нього.

За таких обставин вважає, що без первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування коштів за кредитним договором, не обґрунтовано наявність заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, а також не доведено факт переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

03 березня 2025 року через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що підписавши договір позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.

Рахунок Клієнта, до якого встановлюється ліміт кредиту, відкритий на умовах Договору банківського обслуговування поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № 0/, розрахунково-касового обслуговування якого здійснюється Банком з застосуванням умов Договору банківського обслуговування та Договору.

Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час підписання Кредитного договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів, відповідач не висловив, тому ознайомлення з істотними умовами договору та укладення договору відповідає нормам чинного законодавства.

З метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме: детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів

позичальнику за укладеним договором, однак станом на момент подачі відповіді на відзив не отримано відповіді на запит. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, що підтверджується розрахунком

заборгованості за кредитним договором. Також надав суду повний текст договору факторингу та засвідчений належним чином витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 сума заборгованості відповідача за основною сумою боргу складає 34920,71 грн. Просить суд задовольнити позов.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви та відповіді на відзив представник позивача просив розглядати справу без його участі за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. При винесенні ріщення просив суд врахувати поданий ним відзив.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні 18.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 24.03.2025.

Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.

06.07.2016 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 010/1046/0352151.

Згідно з п.п. 1.2 договору, максимальний ліміт кредиту за договором складає двісті тисяч гривень, в межах максимального ліміту встановлюється поточний кредитний ліміт.

Відповідно до п.п.1.3 умов договору, розмір поточного ліміту кредиту складає 13500,00 грн. в подальшому встановлюється та визначається відповідно до статті 1 договору. Процентна ставка за користування кредитом фіксована, 45% річних.

Згідно з додатком 1 до договору про надання банківський послуг та послуг у сфері страхування № 010/1046/0352151, строк кредиту становить 48 місяців.

Згідно з розрахунком заборгованості за період з 26.07.2024 по 31.12.2024, станом на 31.12.2024 заборгованість за кредитним договором № 010/1046/82/0351151 від 06.07.2016 не погашена, залишок заборгованості складає 34920, 71 грн.

Договір про надання банківський послуг та послуг у сфері страхування № 010/1046/0352151, додаток 1 до договору про надання банківський послуг та послуг у сфері страхування № 010/1046/0352151, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту по продукту, кредитну картку підписані відповідачем у паперовому виді шляхом проставлення власноручного підпису.

На підставі Договору про відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило Товариству з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників (портфель заборгованості).

Згідно п.п. 2.2 договору відступлення права вимоги, відступлення новому кредитору прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором. Новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах і договорах забезпечення, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобовязань за кредитними договорами забезпечення.

Обґрунтовуючи поданий до суду позов, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що ОСОБА_4 не виконав умови кредитного договору та не виконав належним чином свої зобов?язання за ним, скористався кредитними коштами, однак заборгованість не погасив.

Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача (з 26.07.2024) штрафні санкції до відповідача не застосовувались.

За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за основною сумою боргу 34920,71 грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача таке право вимоги ним набуте на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором.

На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви окремі аркуші Договору про відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Однак, цей договір не містить інформації про кредитний договір, за яким передається право вимоги, не містить даних про особу-боржника, суми заборгованості та інших необхідних відомостей для такого виду договорів.

Договір факторингу є рамковим, у тексті договору не визначено які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора.

Крім цього, позивач надав документ з назвою «Витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог».

Проте, фактично наданий суду витяг не є витягом з реєстру боржників, оскільки є аркушем паперу, на якому позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу.

Іншими словами зазначений документ є лише твердженням позивача, які підлягають доведенню на загальних підставах.

Суд враховує, що вказаний витяг створений та засвідчений позивачем одноосібно та не містить підпису іншої сторони договору факторингу. Також він не є копією оригінального реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину.

Водночас за умовами укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договору про відступлення права вимоги передбачено, що клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги.

Однак такого реєстру прав вимоги позивач суду разом з позовною заявою не надав.

Разом з тим, подаючи до суду відповідь на відзив на позовну заяву, позивач надав суду повний текст договору факторингу та належно оформлений витяг з реєстру боржників до нього.

При цьому позивач, подаючи до суду позов, не повідомляв суд письмово та не зазначав про неможливість подання ним цих доказів разом із позовною заявою та не вказував про наявність причин, що не залежали від нього і перешкоджали цьому.

У зв`язку з вказаним, відповідно до ч. 8 ст. 82 ЦПК України, суд не бере вказані докази до розгляду.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу як новому кредитору за Кредитним договором, укладеним з відповідачем первісним кредитором.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів факт відступлення йому первісним кредитором права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, про стягнення заборгованості за яким позивач подав цей позов.

Як наслідок позивач не довів право вимоги за цим договором до відповідача, незалежно від доведеності позовних вимог по суті.

Крім цього, на підтвердження факту невиконання відповідачем забов`язань за означеним кредитним договором, позивач, крім витягу з реєстру боржників, не надав до суду жодного доказу.

Однак, наданий товариством витяг з реєстру з вказівкою про суму боргу за кредитним договором не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких проплат за кредитним договором.

Отже, витяг з реєстру не є належним доказом наявності заборгованості, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем.

Вказаний витяг з реєстру з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена у ньому інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

За цих обставин суд вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у витягу з реєстру та у позовній заяві.

Додатки до позовної заяви без банківської виписки з особового рахунку відповідача та без детального розрахунку не підтверджують правильності нарахування процентів за кредитним договором, факту наявності у відповідача боргу за невиконаним зобов`язанням по кредитному договору.

За змістом ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними та допустимими доказами в справі на підтвердження факту наявності у відповідача боргу за кредитним договором.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів вказану обставину та як наслідок позивач не довів обгрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанови Київського апеляційного суду від 19.02.2025 у справі № 381/5656/23 та від 20.01.2025 у справі № 373/1291/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення цієї справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/1046/82/0352151 від 06 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 24.03.2025.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Євпропейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Сніжана АНАПРІЮК