Справа № 344/4837/25
Провадження № 2/344/2504/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Кіндратишин Л.Р, вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення комісії, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 через систему «Електронний суд» отримано позову заяву, з якою звернулася представник позивача адвокат Науменко І.В. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», у якому просить : визнати незаконним та скасувати рішення комісії відповідача з розгляду Акту про порушення ПРРЕЕ №092751 від 12.11.2024 , що оформлено протоколом №502 від 17.12.2024.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.03.2025 визначено головуючу суддю Кіндратишин Л.Р.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції та підсудності.

Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, за загальними правилами підсудності справ позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Змістом позовних вимог є визнати незаконним та скасувати рішення комісії відповідача з розгляду Акту про порушення ПРРЕЕ №092751 від 12.11.2024 , що оформлено протоколом №502 від 17.12.2024, що стосуються будівельного майданчику ( фактично будинки котеджного типу Phoenix Relax Park) ЕІС :62Z806 за адресою : АДРЕСА_1 ( особовий рахунок НОМЕР_1 ).

Так, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18 .

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Водночас, поняття позови, що виникають «з приводу нерухомого майна» (ч.1 ст. 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно. Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Отже, оскільки по цій справі спір стосується прав та обов`язків сторін, пов`язаних обслуговуванням і використання нерухомого майна у вигляді електропостачання, споживання електроенергії, суд вважає за необхідне передати справу за правилами виключної підсудності за місцем розташування об`єкта нерухомості.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» місцезнаходження, територіальна юрисдикція і статус суду визначаються з урахуванням принципів територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

Таким чином, с. Поляниця територіально відноситься до юрисдикції Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

За наведених обставин, враховуючи, що на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, а відтак справа територіально не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області та підлягає передачі до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, за місцем знаходження нерухомого майна.

Не дотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення комісії - передати за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (вул. Незалежності, 150, м. Івано-Франківськ).

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.