Справа № 159/5168/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/339/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю :

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивувавши позов тим, що 09.11.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 155278-КС-017 про надання кредиту у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом обміну електронними повідомленнями.

Товариством було надано 09.11.2023 року пропозицію (оферту) укласти договір № 155278-КС-017. В цей же день ОСОБА_1 прийняла пропозицію щодо укладання договору № 155278-КС-017 на умовах, визначених офертою.

Позивач вказує, що 09.11.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 155278-КС-017 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Покликається на те, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 50000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача, вказану нею у договорі.

Крім цього, зазначає, що 18.01.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 155278-КС-017 про надання кредиту також шляхом обміну електронними повідомленнями.

Відповідно до умов додаткової угоди сторони обумовили внесення змін в п. 2.7 договору «Термін дії Договору», який викладено в новій редакції, а саме: термін дії договору встановлено до 20.06.2024 року. А також внесено зміни в п. 2.3 договору «Строк Кредиту» та визначено строк кредиту - 33 тижні.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 155278-КС-017 належним чином не виконала, лише частково сплативши кошти в розмірі 70044,13 грн, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, що підтверджено розрахунком заборгованості, а тому станом на 25.07.2024 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 96880,07 грн, що складається із суми прострочених платежів за тілом кредиту в розмірі 43109,71 грн та суми прострочених платежів за процентами в розмірі 53770,36 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки в його користь заборгованість за кредитним договором № 155278-КС-017 від 09.11.2023 року в розмірі 96880,07 грн та судові витрати у справі в сумі 2422,40 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 січня 2025 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 155278-КС-017 від 09.11.2023 року в розмірі 96880 грн 07 коп. та судові витрати у справі в сумі 2422 грн 40 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кузьміна А.Р. подано апеляційну скаргу на це рішення, в якій відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові повністю. Скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Вказує, що судом необґрунтовано не застосовано наслідки нікчемності умов договору (п.2.5 договору) щодо комісії за надання кредиту та не зараховано сплачену суму в рахунок кредитної заборгованості. Також вказує, що в рахунок сплати коштів позичальником у першу чергу повинна погашатися сума кредиту та прострочена до повернення сума кредиту, а лише у подальшому - прострочені проценти за користування кредитом. Натомість, дії позивача щодо зарахування внесених відповідачем платежів у загальному розмірі 70044,13 грн фактично лише на погашення процентів за договором, обмежують права споживача і прямо суперечать вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку та черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит.

Відзив на апеляційну скаргу протилежною стороною до апеляційного суду не подано.

Згідно із вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, зокрема позивач та представник відповідача адвокат Кузьмін А.Р. через електронний суд, а відповідач ОСОБА_1 рекомендованим листом, про що є відповідна розписка про вручення поштового відправлення.

Представник відповідачки Кузьмін А.Р. у день призначеного судового засідання 18.03.2025 року надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи, покликаючись на те, що він не зможе прийняти участь у розгляді справи, оскільки буде зайнятий в іншому судовому процесі у Кагарлицькому районному суді Київської області у цей же день на 15 год.30 хв. Проте, суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки дана справа була призначена до судового розгляду ухвалою від 20 лютого 2025 року , яку йому було надіслано в електронний кабінет 21.02.2025 року, а тому він мав можливість просити суд про призначення розгляду справи з його участю в режимі відеоконференції на 10.00 год , що не перешкоджало би йому прийняти участь у справі на 15.30 год, однак цим не скористався. А тому суд ухвалив розгляд справи проводити за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до норм ст.372 ЦПК України.

Разом з тим, доказів неможливості проведення судового засідання без участі представника відповідача матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.

Крім того, судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 915/593/17, згідно з яким відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а отже, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору № 155278-КС-017 про надання кредиту від 09.11.2023 року ОСОБА_1 отримала на її банківську картку кредит в розмірі 50000,00 грн строком на 24 тижні, зі строком повернення до 25.04.2024 року та зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту у порядку і на умовах, визначених договором та правилами надання споживчих кредитів. Згідно з умовами договору № 155278-КС-017 від 09.11.2023 року за користування кредитом установлена стандартна ставка - 2 % в день (фіксована) і знижена - 1, 14957034% в день (фіксована ставка). Сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком, внаслідок чого виникає прострочення більш ніж на 7 днів, то умови про застосування зниженої ставки втрачають чинність і до відносин сторін застосовується стандартна процентна ставка.

Договір про надання кредиту укладено шляхом обміну електронними повідомленнями, він підписаний ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-7846, який надіслано на номер мобільного телефону відповідачки, котрий нею було вказано у договорі.

Разом з тим, відповідачкою також у цей день було електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано і паспорт споживчого кредиту.

ТОВ «Бізнес Позика» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши 09.11.2023 року на вказаний позичальницею в анкеті клієнта банківський рахунок № НОМЕР_1 кошти у розмірі 50000,00 грн, що підтверджено випискою за договором № б/н за період 09.11.2023-09.11.2023 з банківської картки ОСОБА_1

18.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 також в електронній формі укладена додаткова угода №1 до договору №155278-КС-017. Підписанням додаткової угоди позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитором, яка станом на 18.01.2024 року становить 43616,89 грн, що включає в себе суму тіла кредиту 43616,89 грн.

Також сторони домовилися внести зміни до кредитного договору від 09.11.2023 року:

- викладено п.2.3 договору в новій редакції, а саме : 2.3.Строк, на який надається кредит: 33 тижні;

- викладено п.2.4 договору в новій редакції: 2.4. Процентна ставка за кредитом: з 18.01.2024 року до 14.03.2024 року діє пільгова ставка 0,8621778%, якщо позичальник протягом встановленого періоду здійснює платежі по графіку вчасно або максимально із затримкою до трьох днів. У разі якщо строк прострочення чергового платежу становить більше трьох днів, то з четвертого дня і до 14.03.2024 року процентна ставка становитиме 1,14957034% в день. З 15.03.2024 року ставка - 1,14957034% в день, фіксована;

- викладено п.2.7 договору в такій редакції : 2.7. Термін дії договору - до 20.06.2024 року;

- змінено п.2.11 договору : 2.11. Дата повернення кредиту - 20.06.2024 року.

Додаткова угода №1 до договору №155278-КС-017 також підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором UА-3740, направленим на мобільний телефон відповідачки ОСОБА_1 , а текст угоди розміщений в її особистому кабінеті.

Правила надання споживчих кредитів в ТОВ «Бізнес Позика» передбачають отримання споживчого кредиту в електронній формі на сайті кредитодавця шляхом створення для взаємодії особистого кабінету позичальника.

Доступ до особистого кабінету здійснюється після авторизації, логіном входження є номер мобільного телефону заявника та одноразовий ідентифікатор, направлений заявнику на його номер телефону.

Згідно з даними із особистого кабінету ОСОБА_1 через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну (номер мобільного телефону) і паролю ввійшла до особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС), подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) банківського рахунку, номер свого мобільного телефону і електронну адресу.

Довідкою ТОВ «Елаєнс» і квитанцією (а.с.48 т.1), а також інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на запит суду, що 09.11.2024 року на картку № НОМЕР_2 було перераховано двічі по 25000 грн, а всього 50000 грн кредитних коштів, що підтверджено випискою з рахунку АТ КБ «Приватбанк» (а.с.219 т.1).

Доказів протилежного відповідач суду не надала.

Разом з тим, як видно зі змісту відзиву на позовну заяву від 23.08.2024 року, поданого суду першої інстанції представником відповідача адвокатом Кузьміним А.Р., відповідач не заперечувала факту укладення договору та отримання кредиту в сумі 50000 грн. Представник відповідача, посилаючись на вимоги Закону України «Про споживче кредитування», просив суд лише застосувати наслідки нікчемності п. 2.5. кредитного договору, яким визначено розмір комісії за надання кредиту та просив, щоб суми, отримані позивачем у рахунок погашення незаконно нарахованої комісії, були зараховані на погашення суми кредиту за договором. Крім цього, вказував, що, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, відповідачкою було внесено за період з 23.11.2023 року по 01.03.2024 року в якості погашення кредитних зобов`язань суму у розмірі 70044,13 грн. При цьому, відповідачем здійснено розрахунок заборгованості, згідно з яким загальна сума заборгованості за зобов`язаннями за договором складає: 47985,19 грн, з них: сума тіла кредиту - 15901,70 грн, заборгованість за відсотками - 32083,49 грн. (а.с.83-86 т.).

Проте, у подальшому представником відповідача змінено свою позицію і подано до суду письмові заперечення, згідно з якими останній вказує, що стороною позивача на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитним договором.

Однак, посилання відповідачки на недоведеність укладення сторонами кредитного договору та одержання нею кредитних коштів суперечать фактичним обставинам справи та нормам закону.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 висловлено правову позицію про те, що, відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, колегія суддів не бере до уваги доводи відповідачки щодо того, що в даній справі не доведено належним чином факту укладення кредитного договору та перерахування їй кредитних коштів у сумі 50000 грн, оскільки таке спростовується наданими суду доказами, а укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Таким чином, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. При цьому, відповідач частково сплачувала заборгованість за договором про надання кредиту, а саме в загальному розмірі 70044,13 грн, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитом, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Відповідно до розрахунку заборгованості борг ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 25.07.2024 року становить 96880,07 грн, що складається із суми прострочених платежів за тілом кредиту в розмірі 43109,71 грн та суми прострочених платежів за процентами в розмірі 53770,36 грн.

Таким чином, ТОВ «Бізнес Позика» правомірно нараховувало відповідачу проценти за користування кредитом у межах строків, визначених додатковою угодою від 18.01.2024 року, тобто до 20.06.2024 року, які стягнуто судом. Відповідачем розмір кредитної заборгованості не спростований.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога апеляційної скарги щодо визнання нікчемною умови договору про сплату комісії та застосування відповідних наслідків її нікчемності з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Бізнес Позика» підставно стягнуто вказану заборгованість.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 96880,07 грн та судові витрати у справі.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними і фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінки. А тому відповідно до ст.375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді