П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Справа №367/573/22

Провадження: № 22-ц/824/6642/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шестопалової Я. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні дідом своїх прав щодо виховання онуки,

у с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком ОСОБА_4 (далі-відповідачки). Відповідачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_5 , яка є його онукою. Відповідачка 19.09.2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Проте, ОСОБА_6 двічі визнавався винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309 КК України, та ч. 3 ст. 185 КК України, та стосовно нього відкрито декілька кримінальних проваджень, які внесені до ЄРДР: №0186 від 13.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 КК України, №0000107 від 21.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, №0000738 від 04.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 122 КК України та №0000520 від 10.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Вказує, що домовитись з відповідачкою про спілкування з онукою йомуне вдається, у зв`язку з чим він звертався до Служби у справах дітей та сім?ї Бучанського району Київської області Ірпінської міської ради з проханням визначити способи участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею. Проте, Службою у справах дітей та сім?ї Бучанського району Київської області Ірпінської міської ради повідомлено, що дане питання вони не вирішують і рекомендували звернутися до суду.

На підставі викладеного, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати брати участь у вільному спілкуванні з онукою та визначити способи та порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки наступним чином: спілкування кожного другого та четвертого тижня місяця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі, без присутності матері дитини, з правом забирати дитину до місця проживання ОСОБА_2 , з можливою ночівлею онуки та можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку; у період весняних канікул кожного року передавати онуку на тиждень з суботи 18:00 години до наступної п`ятниці 18:00 години з правом перебування та ночівлі за місцем проживання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини; протягом трьох тижнів підряд у період літніх канікул кожного року перебування онуки з дідусем з проживанням та правом виїзду по території України, на відпочинок без присутності матері (місяць трьохтижневого відпочинку визначається за домовленістю з відповідачкою);побачення у будь-який інший день за бажанням онуки з 16:00 години до 18:00 години, щотижня, з відвідуванням місця проживання ОСОБА_2 ;побачення у святкові дні (1 січня; 7 січня; 1 червня; 18 липня з 10 годин до 19 годин, 28 липня (день народження онуки) та Великдень з 10:00 години до 12:00 години), щорічно, без присутності матері з відвідуванням місця проживання позивача а також громадських місць.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов?язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вільному спілкуванні з онукою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- за попередньою домовленістю у відсутності матері кожні 1 та 3 суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови, з правом забирати дитину до місця проживання позивача, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування, у перші два місяці з дня винесення рішення суду по справі у присутності матері, а у подальшому - без супроводу матері;

- у разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю;

- забирати онуку на відпочинок та оздоровлення з виїздом за межі Київської області та України, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині встановлення ОСОБА_2 способів участі у вихованні та спілкуванні з онукою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в цій частині просила скасувати та ухвалити нове, яким визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з онукою, а саме: за попередньою домовленістю з матір`ю кожну 2 та 4 суботи місяця з 10:00 години до 18:00 години за участі матері, ураховуючи стан здоров`я дитини та погодинні умови, з правом відвідувати культурно-освітні заклади та інші заклади харчування.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд, ухвалюючи рішення у справі, не врахував інтереси дитини, як і не врахував висновок лікаря-психолога від 31.03.2021 року, яким було зазначено про те, що дитина погано іде на контакт, не хоче заходити до кабінету, ховається за маму, не на всі запитання хоче відповідати та проявляє протестні реакції, поряд з цим, поруч з мамою почуває себе спокійніше. Вказує, що суд, встановлюючи спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з онукою без супроводу матері, залишив поза увагою висновок суду в частині того, що поряд з мамою дитина відчуває себе спокійніше.

Звертає увагу суду й на те, що спілкування онуки з бабусею без її участі не забезпечує інтереси дитини, оскільки між скаржницею та її матір`ю склалися не дужі добрі стосунки.

Окремо посилається на висновок експерта від 12 серпня 2021 року №СЕ-19-21/9626-ПС Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС за результатами психо-діагностичного дослідження ОСОБА_5 , за результатами якого було виявлено позитивне відношення дитини до батька та матері на вербальному рівні, ознак психотравмування дитини, які досліджувалися в рамках даного кримінального провадження виявлено не було, проте, було наявне дистанціювання дитини від бабусі, що свідчить про негативне відношення до неї. Вважає, що виявлені результати можуть свідчити про наявність ознак психотравмування дитини, пов`язаниї з діями бабусі, що призвело до порушення емоційних зв`язків дитини з найближчим оточенням.

Крім того, просила визнати поважною причину неподання, в якості доказу висновку експерта від 12.08.2021 року державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС та копію заяви та талону про прийняття заяви позивача на ім`я слідчого ВП №2 Бучанського РУ поліції ГУНП в Київській області.

Звертає увагу суду, що копія даного висновку експерта не подана до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, оскільки вона отримала цей доказ після ухвалення рішення у справі.

На підставі викладеного, вважає, що спосіб участі позивача у спілкуванні з онукою, у рахуванням її найкращих інтересів є кожна друга та четверта субота місяця з 10:00 до 18:00, за участі матері.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими, зазначив, що всі аргументи апеляційної скарги зводяться до заперечень скаржниці щодо зустрічей та участі у спілкуванні онуки з бабусею, а не позивачем, яка в свою чергу не приймає участі у даній справі.

Крім того, зазначив, що постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2022 року у справі №367/3179/21 розглядалося питання щодо застосування заходів забезпечення позову, шляхом встановлення способу спілкування ОСОБА_9 з онукою, та судом було встановлено, що зустрічі онуки з бабусею будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачки з онукою. Крім того, вважає зустрічі баби з онукою тимчасовими, оскільки вони відбуваються в межах виконання постанови Київського апеляційного суду, як заходу забезпечення позову.

Вказує, що висновок психолога, на якій посилається скаржниця, містить визначення про те, що дитина на запитання з приводу родини відповідати відмовлялася, мала ознаки тривожного стану та під час її огляду проявляла різні емоції, проте відповідачка замовчує про таку інформацію.

Тобто, вважає, що наявні в матеріалах справи документи, в своїй сукупності, свідчать про те, що психологічний стан дитини був кращим, коли дитина проживала разом з бабусею та дідусем.

Повідомляє, що в апеляційній скарзі відсутні аргументи, які б переконливо свідчили про те, що дід не може спілкуватися з онукою без присутності матері.

Щодо висновку експерта від 12 серпня 2021 року, на який посилається скаржниця, зазначив, що він вже був предметом дослідження в межах іншої справи, а саме у справі №367/3179/21, та відповідачкою не повідомлено суд, що їй заважало на протязі трьох років долучити такий висновок до матеріалів справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, адвокат Майко М. В. підтримали апеляційну скаргу, з викладених у ній підстав.

Адвокат Сандрович Л. В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без змін а рішення суду без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_5 .

Тобто, ОСОБА_5 є онукою ОСОБА_2 .

Онука із самого народження проживала із дідусем та бабусею в їхній спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду.

В подальшому, ОСОБА_4 19 вересня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_10 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області №367/7317/17 від 28.12.2018 року ОСОБА_10 позбавлений батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Проте, після одруження з ОСОБА_11 переїхала жити разом з ним на орендовану квартиру, дитину вона залишила проживати разом із дідусем та бабусею.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 інколи забирала ОСОБА_5 до себе на квартиру декілька разів на місяць, потім повертала внучку до дідуся та бабусі.

Підтвердженням того, що відповідачка добровільно залишала онуку зі дідусем та бабусею є консультаційний висновок психолога від 19.01.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 повідомляє, що дитина проживає то з батьками, то з бабусею і дідусем. Періодичне проживання дівчинки з бабусею та дідусем батьки пояснювали психологу своєю зайнятістю на роботі та бажанням бабусі, щоб онука проводила якомога більше часу з нею.

За висновком лікаря-психолога від 19.01.2021 року, під час огляду поведінка дитини адекватна. Настрій рівний. Проявляє різні емоції. З мамою і вітчимом поводить себе спокійно. Атмосфера в родині не спокійна, що може бути джерелом хронічного стресу для дитини. Дорослі з найближчого кола залучають дитину у сімейні конфлікти. Висновок спеціаліста (встановлений діагноз)- інші уточнені проблеми, пов`язані з вихованням дитини.

12.03.2021 року бабуся ОСОБА_9 подала до ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області заяву про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156 ККУ.

13.03.2021 року було внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ст. 126-1 ККУ, кримінальне провадження № 0000186.

16.03.2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради була проведена оцінка рівня безпеки дитини, за результатами якої був складений акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. В п.3 розділу ІІІ стан дитини на момент виявлення акту проведення оцінки рівня безпеки дитини зазначено, що факти, що можуть свідчити про те, що з дитиною вступали в статеві зносини та/або вчиняли розпусні дії стосовно неї неможливо визначити.

За висновком лікаря-психолога від 31.03.2021 року зазначений діагноз у ОСОБА_12 - R45.2 - полягання тривоги у зв`язку з невдачами і нещастями, тривожність. Лікар психолог зазначила, що дитина погано йде на контакт, не хоче заходити до кабінету, ховається за маму. Не на всі запитання хоче відповідати, проявляє протестні реакції. Через деякий час починає цікавитись іграшками. Поруч з мамою відчуває себе спокійніше. Розповідає, що проживає з татом і мамою. На запитання з приводу родини відповідати відмовляється. Під час огляду проявляє різні емоції. Має ознаки тривожного стану. Висновок спеціаліста (встановлений діагноз) - полягання тривоги у зв`язку з невдачами і нещастями, тривожність. Згідно листа ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області №К-907 від 06.07.2021 року, 04.05.2021 року, СД ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області розпочате кримінальне провадження №0000738 за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч. 1 ст. 125 «Умисне легке тілесне ушкодження» Кримінального кодексу України. 10.04 2021 року СД ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області розпочате кримінальне провадження № 0000520 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. cт. 129 «Погроза вбивством» Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи також убачається, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_9 про визнання місця проживання (перебування) малолітньої дитини, яка потерпає від домашнього насильства.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі №367/3179/21. Розгляд справи триває.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року забезпечено позов у справі №367/3179/21 шляхом встановлення зустрічей бабусі ОСОБА_9 із малолітньою онукою ОСОБА_13 кожної другої та четвертої суботи місяця.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 17.11.2022 року було отримано виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання.

В подальшому, під час судового розгляду, прізвище онуки ОСОБА_5 було змінено на « ОСОБА_7 ».

Крім того, судом безспірно встановлено, що сторони проживають окремо, ОСОБА_14 проживає разом з матір`ю, позивач та відповідачка не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі діда у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення, а відповідачка, в свою чергу, чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою.

Задовольняючи позов в частині визначення способу спілкування з онукою, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача були порушені щодо участі у спілкуванні та вихованні онуки, та у зв`язку із тим, що між сторонами існує спір щодо визначення графіку спілкування дідуся з онукою, суд, з урахуванням віку та найкращих інтересах дитини, вважав за необхідне встановити графік спілкування позивача з онукою:1 та 3 суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години, ураховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови, з правом забирати дитину до місця проживання позивача, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування, у перші два місяці з дня винесення рішення суду по справі у присутності матері, а у подальшому без супроводу матері, у разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю, забирати онуку на відпочинок та оздоровлення з виїздом за межі Київської області та України, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.

Колегія суддів наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Колегія суддів, взявши до уваги встановлені судом першої інстанції обставини справи про те, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з онукою, тобто між сторонами існує спір з цього приводу, урахувавши право та бажання позивача спілкуватися з малолітньою дитиною, погоджується з висновком суду про те, що позовні вимоги позивача, як дідуся, який має законне право на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні, підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що задоволення позовної вимоги про спілкування діда з онукою (порядок спілкування між ними) кожної 1 та 3 суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години, ураховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови, з правом забирати дитину до місця проживання позивача, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування, у перші два місяці з дня винесення рішення суду по справі у присутності матері, а у подальшому - без супроводу матері, у разі неможливості спілкування з дитиною у визначений час, перенести зустріч на наступні дні за домовленістю з матір`ю, забирати онуку на відпочинок та оздоровлення з виїздом за межі Київської області та України, за попередньою домовленістю з матір`ю дитинизабезпечить підтримання контакту між ними та відповідатимуть найкращим інтересам дитини, ураховуючи ту обставину, що дитина тривалий час мала постійне місце проживання з дідусем та бабусею, тобто, є емоційно прив`язаною до них.

Суд першої інстанції урахувавши вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, факт проживання позивача з онукою в одному місті, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, визначив порядок участі діда у вихованні дитини, з яким колегія суддів погоджується.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою у цій справі,

ОСОБА_1 вказувала, що матеріали справи не містять доказів перешкоджання спілкуванню діда з онукою, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Водночас, ОСОБА_1 вказала, що заперечує проти того, щоб спілкування проходило за її відсутності за участі у спілкуванні дитини з бабусею, оскільки дитина поруч з бабусею почуває себе не спокійно та поводить себе з нею відсторонено.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть у випадку не встановлення перешкод у здійсненні спілкування дідуся з онукою, не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 742/1716/23 від 25 березня 2024 року.

Водночас колегія суддів зауважує, що неприязні відносини між відповідачкою та бабусею, ОСОБА_9 (яка доречі не є учасником у даній справі) не є підставою для обмеження прав дідуся на спілкування з онукою, оскільки матеріали справи не містять даних, що дідусь створює перешкоди матері у питаннях, пов`язаних з вихованням дитини або має негативний вплив на дитину, про що свідчить стала судова практика (постанова Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 466/3563/19 (провадження № 61-5280св22)).

При цьому присутність відповідачки під час зустрічей позивача з дитиною, у подальшому(після спливу 2-х місячного терміну з моменту ухвалення рішення у справі), не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на напружені приязні стосунки сторін у справі.

Доводи апеляційноїскарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки наявності ще ухвали про застосування заходів забезпечення позову щодо визначення ОСОБА_9 (бабусі) порядку участі у спілкуванні з дитиною (справи 367/3179/21).

На думку відповідачки, встановлений судами графік участі позивача у вихованні онуки не враховує інтереси дитини, оскільки по іншому судовому рішенню її донька фактично повинна бути кожну суботу тижня з бабусею та дідусем.

Такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки встановлений судами графік побачень з дитиною стосується осіб, споріднених за лінією матері дитини, між якими відсутні неприязні стосунки та конфліктні ситуації, тобто, дитина буде знаходитись у спокійному та стійкому середовищі, що відповідає її інтересам.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 373/87/23 від 11 грудня 2024 року.

Крім того, зустрічі бабусі з онукою, встановлені ухвалою суду у справі 367/3179/21 є тимчасовими, оскільки відбуваються в межах виконання постанови Київського апеляційного суду, як заходу забезпечення позову.

Ще одним із аргументів апеляційної скарги відповідачки є неврахування інтересів дитини при ухвалені судом першої інстанції рішення, з чим погодитись не можна.

Так, відповідачка посилається на висновок лікаря-психолога від 31.03.2021 року, яким зазначений діагноз у Крехольової Маргарити - R45.2 - полягання тривоги у зв?язку з невдачами і нещастями, тривожність. Лікар психолог зазначає, що дитина погано йде на контакт, не хоче заходити до кабінету, ховається за маму. Не на всі запитання хоче відповідати, проявляє протестні реакції. Через деякий час починає цікавитись іграшками. Поруч з мамою відчуває себе спокійніше.

При цьому, відповідачка не зазначила, що у даному висновку також зазначено, що «дитина розповідає, що проживає з татом і мамою. На запитання з приводу родини відповідати відмовляється. Під час огляду проявляє різні емоції. Має ознаки тривожного стану. Висновок спеціаліста (встановлений діагноз) - полягання тривоги у зв?язку з невдачами і нещастями, тривожність».

Тобто, висновок психологу, на який посилається скаржниця в апеляційній скарзі, не можна вважати таким, що діє на чиюсь із сторін користь.

Щодо долучення до матеріалів справи висновку експерта від 12 серпня 2021 року, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Аналогічна норма передбачена в ч. 3 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок.

При цьому, відповідачка не зазначила, що їй перешкоджало впродовж трьох років отримати такий висновок та долучити його до матеріалів справи, ураховуючи, що такий висновок експерта вже був предметом розгляду у справі №367/3179/21, стороною якої є і відповідачка. Отже, у колегії суддів відсутні правові підстави для прийняття та дослідження нових доказів на стадії апеляційного провадження.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди відповідачки з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура