ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/2236/24

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/518/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнко Сергій Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 669 270 доларів США; в рахунок погашення боргу в сумі 669 270 доларів США звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості, прийняте спадкоємцем ОСОБА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме: 3-хкімнатну квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_2 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_3 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_2 ; недобудований будинок, розташований по АДРЕСА_4 ; 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 , 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 , 3-хкімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; присадибну земельну ділянку площею 0,4 га, розташовану у АДРЕСА_2 ; 3-кімнатну квартиру, розташовану у м. Славутич Київської обл.; інше рухоме та нерухоме майно, що належало на день смерті ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні риночці ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк», «Ощадбанк», «ПУМБ» та в інших банківських установах.

Мотивуючи заявлені вимоги зазначала, що 01 серпня 2005 року в присутності свідків позичила в борг ОСОБА_3 210 000 доларів США зі сплатою 12 % річних, які останній зобов`язався повернути за першою її вимогою. Факт отримання грошових коштів у позику ОСОБА_3 засвідчив написаною власноруч розпискою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадщину після смерті якого прийняв його брат відповідач ОСОБА_2 . Її неодноразові пропозиції в досудовому порядку вирішити питання про повернення грошових коштів за борговою розпискою відповідач ігнорував, що зумовило звернення з цим позовом.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсною розписку від 01 серпня 2005 року про отримання ОСОБА_3 від відповідачки грошових коштів у розмірі 210 000 доларів США.

Мотивуючи заявлені вимоги, указував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат, ОСОБА_3 , після смерті якого він, як спадкоємець другої черги за законом, в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса для оформлення спадкових прав. Посилався на те, що вимога ОСОБА_1 , як кредитора, до нього про стягнення коштів має ознаки фіктивності, метою якої є заволодіння в непередбачений законом спосіб спадщиною померлого брата.

Зазначав, що ОСОБА_1 , до засудження обіймаючи посаду судді Броварського міськрайонного суду, станом на серпень 2005 року не мала в наявності грошових коштів в сумі 210 000 доларів США, про що свідчать відомості поданих позивачкою декларацій, які наявні у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

23 грудня 2024 року ОСОБА_1 скерувала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належали на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , включаючи: 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_8 ; садибу по АДРЕСА_2 ; садибу по АДРЕСА_3 ; 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_9 , 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; 12/25 частин кафе-бару по АДРЕСА_10 ; грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк», «Ощадбанк», «ПУМБ» та інших банківських і фінансових установах на території України та за кордоном; та інше спадкове майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження, дарування, отримання грошей, що належали на день смерті спадкодавцю ОСОБА_3 в усіх банківських та фінансових установах, фізичним особам як в Україні, так і за кордоном.

Обґрунтовуючи заяву, зазначала, що в порядку ст. 1281 ЦК України скерувала до нотаріуса претензію-вимогу до спадкоємця померлого ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_2 про повернення боргу в досудовому порядку, яку ним проігноровано. Ураховуючи значну суму боргу за розпискою, яка, на думку заявниці, є співмірною вартості належного боржнику на день смерті майна, а також те, що відповідач ніде не працює та не має постійного доходу, а його дії свідчать про ухилення від виконання зобов`язання за борговою розпискою та можливість відчуження спадкового майна, що може ускладнити виконання рішення суду, ОСОБА_1 вважала необхідним забезпечити позов шляхом накладення арешту на все спадкове майно.

Указувала, що у зв`язку з перебуванням в місцях позбавлення волі на час звернення з цією заявою, вона не має реальної можливості надати відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належності майна спадкодавцю та його вартості, тому у заяві про забезпечення позову навела перелік лише відомого їй майна, яке належало на день смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити постанову про накладення арешту на все спадкове майно спадкодавця ОСОБА_3 , яке належало йому на праві особистої власності на день його смерті, шляхом заборони розпорядження та його відчуження: 3-кімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_2 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_3 ; садибу, розташовану по АДРЕСА_11 ; недобудований будинок, розташований по АДРЕСА_4 ; 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 , 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_12 , 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; 12/25 частин приміщення кафе-бару по АДРЕСА_10 ; грошові кошти в сумі 9 675,10 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку в АТ «Ощадбанк»; грошові кошти в сумі 418 512,79 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 2 771,60 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на поточному рахунку в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 2 117,41 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку обліку відсотків в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 7 540,81 долар США з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «Сенс Банк»; грошові кошти в сумі 2 742,05 євро з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «Сенс Банк».

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку районного суду про неможливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки наявність арешту на майно боржника ОСОБА_3 та заборони розпоряджатися ним не стало перешкодою для отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину за законом, що дасть ОСОБА_2 можливість розпорядитися майном та грошовими коштами спадкодавця, зокрема, автомобілем марки ГАЗ 31029, 1999 року випуску, та грошовими вкладами, наявними у банківських установах.

Скаржниця зазначає, що суд першої інстанції, пославшись на постанову Пленуму ВСУ, постанову Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 та ст. 150 ЦПК України, залишив поза увагою те, що між сторонами дійсно виник та існує спір про право, зважаючи на наявність позову до ОСОБА_2 та заявленого ним зустрічного позову, та не дав оцінку тому, що сума боргу у розмірі 679 270 доларів США значно перевищує вартість спадкового майна з урахуванням ринкових цін на день розгляду заяви про забезпечення позову, а відповідач не працює та не має самостійних доходів. Отримавши у спадщину транспортний засіб та грошові кошти, ОСОБА_2 ухиляється від добровільного повернення боргу померлого спадкодавця і має реальну можливість використати отримані кошти на власні потреби, що у подальшому ускладнить виконання судового рішення.

Посилається на рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, відповідно до якого з метою гарантування виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у процесуальному законодавстві України передбачений інститут забезпечення позову, який є елементом права на судовий захист і спрямований на недопущення незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б не прийнято, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного ефективного механізму захисту, тобто, реального виконання ухваленого судового рішення.

Наданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги апеляційним судом через його невідповідність вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, оскільки до нього не надано письмових доказів надсилання копії відзиву ОСОБА_1 та приватному нотаріусу Ніколаєнку С.В. (постанови ВП ВС від 07 серпня 2019 року у справі № 757/43793/18 та від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15).

Приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнком С.В. відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати, виходячи з наступного.

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за матеріалами спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_3 , відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у м. Мена, через наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, внесеної Менською районною державною нотаріальною конторою 14 серпня 2006 року, та арешту нерухомого майна, зареєстрованого 07 листопада 2009 року Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Районний суд зазначив також, що постановою державного виконавця від 25 жовтня 2000 року при примусовому виконанні ухвали Чернігівського районного суду від 23 жовтня 2000 року про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3 , заборонено останньому здійснювати відчуження будь-якого майна. Тобто, на час розгляду заяви про забезпечення позову на все майно спадкодавця ОСОБА_3 діє заборона відчуження та накладено арешт.

Однак, з наведеним висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 даної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; а також забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Як зазначено у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 915/167/20 наголошував, що суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням декількох критеріїв, а саме: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цієї справи.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає обставинам справи, оскільки заявницею у поданій заяві обґрунтовано як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного виду може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звернувшись з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 669 270 доларів США, ОСОБА_1 , в тому числі, просила в рахунок погашення боргу звернути стягнення на належне на день смерті померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 нерухоме майно та грошові кошти. Отже, майно, на яке просила накласти арешт позивачка, є предметом позову.

Скерувавши заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на день смерті померлому ОСОБА_3 нерухоме майно, перелік якого навела у заяві, а також грошові кошти, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач, прийнявши спадщину після померлого брата, може ухилитися від виконання зобов`язання за борговою розпискою та вчинити дії щодо відчуження спадкового майна, що, в свою чергу, може ускладнити виконання ймовірного рішення суду.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є рідним братом відповідача, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть та про народження (т. 1 а.с. 51, 52).

27 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнком С.В. було заведено спадкову справу № 114/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся його брат відповідач у справі ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 69).

28 березня 2024 року за № 94/2-1346 Кам`янська виправна колонія № 34 скерувала (т. 1 а.с. 88) на адресу приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнка С.В. вимогу-претанзію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення їй боргу в розмірі 678 300 доларів США в термін до 20 квітня 2024 року (т. 1 а.с. 94).

З відповіді приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Ніколаєнка С.В. позивачці від 19 квітня 2024 року № 209/01-16 вбачається, що претензії-вимоги ОСОБА_1 до спадкоємців про повернення їй боргу зареєстровано 09 квітня 2024 року за № 93/02-14 та 17 квітня 2024 року за № 100/02-16 відповідно та зміст цих заяв доведено до відома особи, що подала заяву про прийняття спадщини за законом. Заява ОСОБА_1 про зупинення вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, яка відкрита до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , долучена до спадкової справи № 114/2023, може бути врахована до вирішення справи судом, якщо ОСОБА_1 вже звернулася до суду з відповідною позовною заявою та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви. У випадку ненадходження ухвали суду свідоцтва про право на спадщину будуть видані на підставі наявних у спадковій справі документів (т. 1 а.с. 100 зворот).

10 травня 2024 року приватним нотаріусом Ніколаєнком С.В. видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 .

Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з автомобіля марки ГАЗ 31029, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 121 зворот) та грошових коштів в національній та іноземній валюті, які знаходяться на рахунках в ЧОУ АТ «Ощадбанк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та АТ «СЕНС БАНК», відкритих на ім`я померлого ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 123).

03 липня 2024 року за вихідним № 1999/01-17 на запит приватного нотаріуса в.о. завідувача Державного нотаріального архіву Чернігівської області направила копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25 жовтня 2000 року, на підставі якою Менською державною нотаріальною конторою накладено заборону відчуження на майно ОСОБА_3 , зі змісту якої вбачається, що при примусовому виконанні ухвали Чернігівського районного суду від 23 жовтня 2000 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить (т. 1 а.с. 129, 129 зворот).

29 липня 2024 року приватним нотаріусом Ніколаєнком С.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно з якою ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 132). Мотивуючи таке рішення, приватний нотаріус послався на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 липня 2024 року, згідно з якою зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна, внесену 14 серпня 2006 року Менською районною державною нотаріальною конторою, та арешт нерухомого майна, зареєстрований 07 листопада 2009 року Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Аналогічну підставу для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вказав і суд першої інстанції, додатково указавши, що постановою державного виконавця від 25 жовтня 2000 року на виконання ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2000 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , та заборонено боржнику здійснювати відчуження майна (т. 1 а.с. 129).

Районний суд, дійшовши висновку про те, що на час розгляду заяви про забезпечення позову на все майно спадкодавця ОСОБА_3 діє заборона відчуження та накладено арешт, не встановлював наявність у власності померлого ОСОБА_3 нерухомого майна, на яке ОСОБА_1 просила накласти арешт, не з`ясовував, в межах яких сум на це майно накладався арешт, та не перевіряв наявності/відсутності на час розгляду заяви існуючого обтяження у вигляді арешту на таке майно.

З отриманої апеляційним судом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт, вбачається наступне.

Відомості про зареєстроване право власності та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_8 відсутні (т. 2 а.с. 106).

Відомості про зареєстроване право власності та заборону відчуження на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відсутні (т. 2 а.с. 107).

Право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_13 в цілому зареєстровано за ОСОБА_3 , заборони відчуження вказаного житлового будинку не зареєстровано (т. 2 а.с. 102-103).

Право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_11 в цілому зареєстровано за ОСОБА_3 , заборони відчуження вказаного житлового будинку не зареєстровано (т. 2 а.с. 104-105).

Право власності на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_14 зареєстровано за КП «Агробуд». 14 серпня 2006 року Менською районною державною нотаріальною конторою внесено запис про заборону відчуження зазначених квартир (т. 2 а.с. 110, 111).

Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 було зареєстровано за ОСОБА_4 , яка є померлою особою. Станом на 24 лютого 2025 року власником зазначеної квартири указано КП «Агробуд». 14 серпня 2006 року Менською районною державною нотаріальною конторою внесено запис про заборону відчуження даної квартири (т. 2 а.с. 108-109).

Право власності на нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_10 , зареєстровано в рівних частках (по 1/2 частині) за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 113).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 у переліку майна, на яке просить накласти арешт, адресою розташування 12/25 частин приміщення кафе-бару зазначає: АДРЕСА_10 . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зареєстроване право власності на будинок (нежитлове приміщення) по АДРЕСА_10 відсутні (т. 2 а.с. 123).

Наведена інформація про наявність у власності померлого ОСОБА_3 нерухомого майна та накладення заборони відчуження отримана апеляційним судом з відкритих офіційних джерел, зокрема, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Письмових доказів на підтвердження наявності у власності померлого ОСОБА_3 нерухомого майна та його вартості особисто ОСОБА_1 ані районному, ані апеляційному суду надано не було. З клопотанням про витребування відповідних даних у державних установах, які здійснюють облік нерухомого майна, заявниця в ході апеляційного розгляду не зверталася. Суд позбавлений процесуальних повноважень витребовувати або відшуковувати певні докази з огляду на диспозитивність та змагальність судового процесу.

Отже, встановлено, що з переліку нерухомого майна, яке за твердженням ОСОБА_1 належало померлому ОСОБА_3 на день його смерті та на яке заявниця просила накласти арешт, письмовими доказами підтверджено належність спадкодавцю на праві власності лише житлового будинку АДРЕСА_13 та житлового будинку АДРЕСА_11 .

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на цю наведену вище нерухомість підлягає задоволенню з огляду на те, що указане майно є предметом спору, належало на праві власності померлому ОСОБА_3 і у відповідних державних реєстрах заборон відчуження щодо цього майна не зареєстровано. Оскільки матеріали справи не містять даних про те, в межах стягнення яких сум та в межах яких виконавчих проваджень накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а самі виконавчі провадження є задавненими, колегія суддів погоджується з доводами заявниці про наявність можливості у відповідача, скасувавши арешти, розпорядитися спірним майном, що може ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення позову. Крім цього, матеріали справи не містять даних про наявність у відповідача на праві власності особистого нерухомого майна, коштів або самостійного доходу.

Суд зважає також на те, що, незважаючи на наявність арешту та заборони відчуження майна (постанова виконавця не містить визначення рухомого або нерухомого, зазначено про все майно), приватним виконавцем вже видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на транспортний засіб та на грошові кошти на рахунках банківських установ.

ОСОБА_3 на день смерті належали грошові кошти в національній та іноземній валюті, які знаходяться на рахунках в ЧОУ АТ «Ощадбанк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та АТ «СЕНС БАНК», відкритих на ім`я ОСОБА_3 . Оскільки указані грошові кошти входили до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , 10 травня 2024 року приватним нотаріусом видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому перелічені суми грошових коштів, номери рахунків та назви банківських установ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила накласти арешт лише на належні ОСОБА_3 на день смерті грошові кошти в сумі 9 675,10 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку в АТ «Ощадбанк»; грошові кошти в сумі 418 512,79 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 2 771,60 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на поточному рахунку в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 2 117,41 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку обліку відсотків в АТ «ПУМБ»; грошові кошти в сумі 7 540,81 долар США з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «СЕНС БАНК»; грошові кошти в сумі 2 742,05 євро з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку в АТ «СЕНС БАНК».

Апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1 в частині накладення арешту на кошти на рахунках також підлягає задоволенню, оскільки фактично вони вже виключені із спадкової маси, їх володільцем на підставі свідоцтва про право на спадщину став відповідач, який може розпорядитись грошима на власний розсуд. Суд відхиляє доводи представника відповідача про неможливість розпорядження вкладами через їх строковість, оскільки наявні матеріали спадкової справи свідчать про те, що певні банківські рахунки, на яких розміщені успадковані ОСОБА_2 кошти, є поточними, а не депозитними. Інформацію щодо умов, строків повернення депозитних вкладів стороною відповідача не надано, що не дає колегії суддів можливості переконатись у достовірності твердження про неможливість ОСОБА_2 розпорядитись грошима.

Обґрунтовуючи необхідність у забезпечення її позову про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на належне боржнику ОСОБА_3 майна, ОСОБА_1 зазначала, що сума боргу за розпискою є співмірною вартості належного ОСОБА_3 майна, а відповідач, прийнявши спадщину після померлого брата, ухиляється від виконання зобов`язання за борговою розпискою та може вчинити дії щодо відчуження спадкового майна, що, в свою чергу, може ускладнити виконання ймовірного рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 дійшов висновку, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить позивач. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22.

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд вважає обґрунтованими твердження ОСОБА_1 про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, належне на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , зокрема: житловий будинок, розташований по АДРЕСА_13 , та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_11 , а також на грошові кошти в банківських установах, перелік яких зазначила позивачка в апеляційній скарзі.

Отже, беручи до уваги вищенаведені норми та наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, у зв`язку з чим ухвалу суду, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та частково задовольнити заяву з підстав, наведених вище.

Керуючись ст. 150, 153, 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 :

житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_13 (реєстраційний номер майна 17377878);

житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30);

а також грошові кошти в сумі 9 675,10 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у ТВБВ № 10024/0222 філії Чернігівське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»; грошові кошти в сумі 418 512,79 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я померлого ОСОБА_3 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; грошові кошти в сумі 2 771,60 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_4 , відкритому на ім`я померлого ОСОБА_3 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; грошові кошти в сумі 2 117,41 грн з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку обліку відсотків НОМЕР_5 , відкритому на ім`я померлого ОСОБА_3 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; грошові кошти в сумі 7 540,81 долар США з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_6 згідно з умовами договору банківського вкладу № TDRM000970890 від 25 січня 2023 року (сума вкладу з відповідними відсотками за вказаним договором після закінчення строку його дії буде перераховано на рахунок НОМЕР_7 , відкритий на ім`я померлого ОСОБА_3 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «СЕНС БАНК»); грошові кошти в сумі 2 742,05 євро з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_8 згідно з умовами договору банківського вкладу № ТDRМ000898095 від 24 жовтня 2022 року (сума вкладу з відповідними відсотками за вказаним договором після закінчення строку його дії буде перерахована на рахунок НОМЕР_9 , відкритий на ім`я померлого ОСОБА_3 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «СЕНС БАНК»).

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Постанова суду про забезпечення позову відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України є виконавчим документом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Стягувач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце фактичного перебування: АДРЕСА_16 .

Боржник: ОСОБА_2 , АДРЕСА_17 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Повне судове рішення складено 19 березня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко