Справа № 456/6611/24
Провадження № 2/456/551/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Писарева О. Ю.,

при секретарі Стасів О. Я.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Стрий цивільну справу за ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визначення частки у майні, визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ :

Підстава позову (позиція позивача): Представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка померлої ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становила частку; визначити, що частка ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку; визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку; визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку; припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га; визнати за ОСОБА_6 право власності на частку на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281: частина як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , частина право власності у спільній частковій власності. В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина. Позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 06 квітня 2023 року приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцький Д. О. видав свідоцтво про право на спадщину на частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 24 квітня 2024 року приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцький Д. О. видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в межах спадкової справи №6/2023 на частку у праві власності на земельну ділянку, що має кадастровий номер :01:009:0032, яка належала померлій матері позивачки ОСОБА_5 , позивачці ОСОБА_6 та відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Мотивами відмови є те, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із невідповідністю вимогам чинного законодавства. Згідно ст.ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, та на підставі п.4.14 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у відповідності з якою нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства та склад спадкового майна, та на підставі ч. 4 ст. 89 Земельного кодексу України, згідно якої співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або виділення за нею окремої частки, та ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу, згідно якої поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними. Якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Визначені умови перевірити немає можливості у зв`язку зі смертю співвласника земельної ділянки, що має кадастровий номер -:01:009:0032, ОСОБА_5 . На вказаній земельній ділянці розташований житловий будино з надвірними будівлями, що належить позивачці та відповідачам на праві спільної часткової власності. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 від 14 квітня 1997 року позивачці належить 1/6 частка будинку, та частка житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 . Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 від 14 квітня 1997 року належить по 1/6 частці. Земельна ділянка, що має кадастровий номер -:01:009:0032 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 нележить позиваці, відповідачам та належала ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що не виділена частка спадкодавця у спільному майні, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання частки майна, належної спадкодавцеві, та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не подала.

Представник позивача - адвокат Дмитрович Н. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідачів:відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак 14.02.2025 подав на адресу суду заяву, в якій просить судові засідання по справі проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, щодо задоволення позову не заперечує.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 15.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 17.02.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцького Д.О. належним чином засвідченої копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 27.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України, передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 06.01.2022 року, виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №17 /а.с. 6/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 19.10.1985, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_5 /а.с.7/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2023, зареєстрованого в реєстрі за №475, виданого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцьким Д. О., ОСОБА_6 в порядку спадкування належить 1/2 частки у праві власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцького Д. О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.04.2023 року, на підставі наданих спадкоємцем за законом ОСОБА_6 документів неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з невідповідністю вимогам чинного законодавства. Згідно ст.ст. 68, 69 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, та на підставі п.4.14 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у відповідності з якою нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства та склад спадкового майна, та на підставі ч. 4 ст. 89 Земельного кодексу України, згідно якої співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або виділення за нею окремої частки, та ч. 5 ст. 89 Земельного кодексу, згідно якої поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними. Якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Визначені умови перевірити немає можливості у зв`язку зі смертю співвласника земельної ділянки, що має кадастровий номер -:01:009:0032, ОСОБА_5 /а.с.11/.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №397459204 від 02.10.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0032, площею 0.0281 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 /а.с.12/.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 18.08.2011 р. №561, ОСОБА_5 , 1961 р., жительці села Стрілків Стрийського району Львівської області, належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку в розмірі 0.13 га /а.с.19/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами частини 1, частини 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як слідує із статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до положень частини 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 19.10.1985.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої входять, зокрема, належна їй на праві власності 1/2 частки житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0281 га, кадастровий номер :01:009:0032, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №397459204 від 02.10.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0032, площею 0.0281 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності також належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є відповідачами по справі.

Як встановлено судом, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.04.2023 на 1/2 частки у праві власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 , однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0281 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:009:0032, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено, оскільки належна померлій ОСОБА_5 частка в праві власності на вказану земельну ділянку на момент смерті не була визначена.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. У разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому розмірі.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), позовна вимога про визначення частки померлої ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становила частку не підлягає задоволенню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачами та враховуючи, що частки у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку не визначалися, а іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника не можливо, з метою забезпечення належної реалізації права власності позивача у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_6 слід задоволити частково, припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га.; визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку; визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку; визнати за ОСОБА_6 право власності на частку на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га: частина як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , частина право власності у спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визначення частки у майні, визнання права власності на майно задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку.

Визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га становить частку.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на частку на земельну ділянку кадастровий №:01:009:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0281 га:

частина як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

частина право власності у спільній частковій власності.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 20 березня 2025 року.

Головуючий суддя О. Ю. Писарев