КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2471/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Столяра О. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковалевської Дар`ї Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Сенюти В. О.

від 07 серпня 2024 року про відмову у забезпеченні позову

у цивільній справі № 754/2376/24 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення матеріальної та морально шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

06.08.2024 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої представник вказував, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, наслідком якої, належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Розмір шкоди, завданої позивачу становить 175 170 грн 54 коп. З моменту ДТП минув майже рік, проте відповідач досі не відшкодувала позивачу матеріальний збиток. Досудова вимога відповідачем залишилась проігнорованою, відзив на позовну заяву не подано, представник відповідача в судові засідання не з`являється, систематично подає заяви про відкладення розгляду справи, що свідчить про несумлінну поведінку сторони відповідача з метою затягування розгляду справи.

Вказував, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка в Броварському районі, загальною площею 0,1 га. Враховуючи зміст позову, а також те, що мирне вирішення спору ОСОБА_1 проігноровано, позивач досі не відновив своє порушене право, та зазнає витрат через дії відповідача на правову допомогу та неможливість користуватися власним майном, з метою недопущення ускладнення виконання рішення, та спробою відповідача затягнути розгляд справи з метою відчужити майно задля уникнення виконання рішення суду, представник позивача просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, власником якого є відповідачка - земельної ділянки за реєстраційним номером нерухомого майна № 212 в Броварському районі, загальною площею 0,1 га в межах суми 175 170 грн 54 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Ковалевська Д. С., в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №212 у Броварському районі, загальною площею 0,1 га.

Адвокат вказувала, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Ціна позову становить 175 170 грн 54 коп., що є значним розміром. З моменту ДТП минув майже рік, проте відповідач досі не відшкодувала позивачу матеріальний збиток. Досудова вимога нею залишилась проігнорованою. Зазначала, що вказана земельна ділянка перебуває у власності тільки відповідача, а тому інтереси третіх осіб не постраждають. Утім, враховуючи те, що позивач з відповідачем не є родичами, не ведуть спільного господарства, позивач не має можливості надати докази на підтвердження того, що відповідач може здійснити відчуження майна, постійні клопотання сторони відповідача про перенесення розгляду справи дають підстави вважати, що затягування прийняття рішення по справі є метою відповідача для задоволення власних цілей, серед яких може бути і відчуження належного майна, забезпечення позову у наведеній ситуації має на меті, зокрема, захист прав позивача у випадку задоволення його вимог. Також представник просила врахувати, що аргументованим й обґрунтованим є саме забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки тільки в межах ціни позову.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Столяр О. А. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити. Надаючи пояснення по суті заперечень на апеляційну скаргу повідомив, що земельна ділянка реєстраційним номером нерухомого майна № 212 в Броварському районі, загальною площею 0,1 га належить відповідачці.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника - адвоката Ковалевської Д. С., посилаючись на зайнятість адвоката в іншому судовому процесі. Апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Столяра О. А., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Ціна позову становить 175170 грн 54 коп., що є значним розміром.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.09.2023 в м. Києві по Броварському проспекту 16-а, відбулась ДТП, за участю автомобіля марки Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля БМВ, д.н.з. НОМЕР_2 , належного позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2023 (справа №754/14468/23) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З виділених матеріалів справи також слідує, що позивач звернувся з даним позовом 16 лютого 2024 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 09 квітня 2024 року об 11 год 30 хв.

Підставою для звернення з заявою про забезпечення позову позивач зазначав ту обставину, що з моменту ДТП минув майже рік, однак відповідач не відшкодувала спричинений позивачеві матеріальний збиток. Досудова вимога, направлена на її адресу, залишилась проігнорованою, відзив на позовну заяву не поданий, представник відповідача в судові засідання не з`являється, систематично подає заяви про відкладення розгляду справи, що на думку позивача, говорить про несумлінну поведінку відповідачки з метою затягування розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони її відчуження суд першої інстанції виходив із того, що заявник не надає відповідних беззаперечних доказів та, відповідно, не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду; а посилання представника заявника на існування ризиків ніяким чином не підтвердженні, оскільки не надано доказів їх існування, адже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач може здійснити відчуження майна. Крім того, суд зазначав, що наданий представником позивача витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів сформований 02.08.2024 суд приймає критично, оскільки інформація щодо наявності майна здійснена за частковим співпадінням, при цьому відомості про РНОКПП відповідача письмові матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пунктах 1 та 2 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборону вчиняти дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач.

З огляду на наведене, зважаючи на відсутність будь яких заперечень відповідача щодо встановлення заборони відчуження належною їй земельної ділянки, висновки суду першої інстанції щодо обов`язку заявника (позивача) додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі (про стягнення з відповідача заборгованості) за умови задоволення судом позову, є помилковими.

Враховуючи те, що позивачем пред`явлені вимоги майнового характери - про стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 175 170 грн 54 коп., що є значним розміром, тобто між сторонами є майновий спір, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження належної відповідачу земельну ділянку, в межах суми позову.

При цьому колегія суддів враховує, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно, щодо якого встановлюється заборона, фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Щодо висновку суду про неприйняття наданий представником позивача витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів сформований 02.08.2024, з тих підстав, що інформація щодо наявності майна здійснена за частковим співпадінням, при цьому відомості про РНОКПП відповідача письмові матеріали справи не містять, колегія суддів зазначає, що надання інформації щодо РНОКПП відповідача не є процесуальним обов`язком заявника (ч. 1 ст. 151 ЦПК України). За необхідності (у тому числі сумнівів у належності земельної ділянки) та інформація могла бути з`ясована судом, для чого суддя може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 7 ст. 187 ЦПК України).

Оскільки порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, така ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України із постановленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №212, розташованої у Броварському районі Київської області, загальною площею 0,1 га, що належить ОСОБА_1 в межах ціни позову 175 170 грн 54 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ковалевської Дар`ї Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №212, розташованої у Броварському районі Київської області, загальною площею 0,1 га, що належить ОСОБА_1 в межах ціни позову 175 170 грн 54 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2025 року.

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Постанова суду є виконавчим документом, строк пред`явлення до виконання до 26.02.2028.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко