Справа № 462/6713/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/396/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 січня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2024 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 83 581, 45 грн заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що відповідно до укладеного договору від 06 липня 2022 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором не виконував, отримані кошти не повертав та не сплачував нараховані відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку із чим в останнього утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 68 388, 31 грн заборгованості за кредитним договором та 1 982 , 06 грн сплаченого судового збору. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржило акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», подавши в лютому 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 15 193, 14 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ ''ПриватБанк'' в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Так, заявник, в поданій апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 15 193, 14 грн, вважає, що воно в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права та процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив усі передбачені заявою умови, зокрема, і щодо процентної ставки. Вказаними умовами договору погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 40,8% річних та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,00 %. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які знаходяться в матеріалах справи, банком нараховувалась і заявлена до стягнення сума заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами з розрахунку 40, 8 % річних, а не проценти від простроченої суми заборгованості по відсотковій ставці 60, 00 % .

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам в сукупності, а лише врахував зміст позовної заяви в якій зацитовано умови договору в частині досягнення між сторонами домовленості щодо встановлення процентної ставки від простроченої суми заборгованості в розмірі 60, 00 % у випадку, якщо стягнення буде відбуватись на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції ніким з учасників не оспорюється, а відтак у цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, місцевий суд виходив з того, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, прийшов до переконання, що нараховані відсотки за період з 31 липня 2022 року по 01 серпня 2024 року, підлягають списанню, а стягненню підлягає лише заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 68 388.31 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив усі передбачені заявою умови, зокрема, і щодо процентної ставки. Вказаними умовами договору погоджено наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка Універсальна Gold; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 40, 8 % (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60, 00 % (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

Вказаними умовами договору погодженні процентна ставка, як за користування кредитними коштами у розмірі 40, 8 % річних, так і проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60, 00 %.

Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 01/24, тип - Універсальна Gold, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01 серпня 2024 року має заборгованість 83 581, 45 грн, яка складається з 68 388, 31 грн - заборгованості за тілом кредиту та 15 193, 14 грн - заборгованості за простроченими відсотками. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, банком нараховувалась сума заборгогованості по повідсотках за користування кредитними коштами з розрахунку 40,8% річних, а не проценти від простроченої суми заборгованості по відсотковій ставці 60,00% (а.с. 7 -14) .

Відповідачем даний розрахунок не заперечено та не спростовано.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що позивач не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 15 193 грн 14 коп., у цьому зв`язку колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Таким чином, вирішуючи спір в частині стягнення процентів за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані банком у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору з розрахунку 40, 8 % річних, а не проценти від простроченої суми заборгованості по відсотковій ставці 60, 00 % , що цим же договором передбачалось у випадку, якщо стягнення буде відбуватись на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Це призвело до невірного висновку, що в даному випадку слід застосувати Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

А відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з мотивів наведених вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. У зв`язку з цим резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в новій редакції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути 3028 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 4 542 грн 00 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Викласти абзаци перший-третій резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 / на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, р/р НОМЕР_3 , МФО 305299, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570/ - 83 581 (вісімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят одна) грн 45 коп. з яких: 68 388 (шістдесят вісім тисяч триста вісімдесят вісім) грн 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 15 193 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто три ) грн 14 коп.- заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3 028 грн 00 коп. (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 4 542 грн 00 коп. ( чотири тисячі п`ятсот сорок дві грн 00 коп.) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено (підписано) 21 березня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич