Справа № 203/3826/24
Провадження № 2/0203/153/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

представників сторін:

від позивача адвоката Беззубкіна С.М.

від відповідача адвоката Аракелової А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за позикою в сумі 15 500,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за позикою, оформленої розпискою від 24.03.2024, з урахуванням надісланого листа повідомлення №001/24 від 07.05.2024 та листа вимоги №002/24 від 30.05.2024.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2024 цивільну справу № 203/3826/24 (провадження №2/0203/1542/2024) розподілено головуючому судді Іваницькій І.В.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження; проведення підготовчого судового засідання у справі призначено на 09.09.2024.

У підготовчому судовому засіданні 09.09.2024 у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи був відкладений на 30.09.2024.

У підготовчому судовому засіданні 30.09.2024 у зв`язку з заявленим представником відповідача клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, розгляд справи був відкладений на 15.10.2024.

14.10.2024 від представника відповідача адвоката Аракелової А.Р. до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити.

Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним:

-договір позики між сторонами не укладався, наявна в матеріалах справи розписка не передбачає, що грошові кошти одержані у позику або мають бути повернуті;

-умови розписки передбачають можливість і обов`язок оплати на користь позивача з боку відповідача 50% вартості автокрану, яка буде визначена, виходячи з ціни договору 100 %, що буде погоджена між продавцем і майбутнім покупцем на день укладення договору купівлі продажу; на даний час така ціна в національній валюті не визначена;

-згідно розписки кошти передані не у власність особи, як це передбачено ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а для конкретної мети; розписка не передбачає повернення отриманої суми коштів;

-спірні правовідносини не містять ознак позикових та регулюються положеннями ст.ст. 1130 1131 ЦК України;

-позивачем обраний неефективний спосіб захисту, оскільки позивач не має права вимагати від відповідача грошові кошти до моменту настання певної події (продажу відповідачем автокрану третій особі);

-позивач, у порушенням вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не наводить жодного обґрунтування тому, що відповідач придбав автокран НОМЕР_1 за ціною 31 000,00 доларів США.

У судовому засіданні для належної підготовки справи для розгляду по суті протокольною ухвалою строк підготовчого судового засідання продовжений на місяць; у судовому засіданні оголошено перерву до 12.11.2024.

11.11.2024 від представника позивача адвоката Беззубкіна С.М. до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких він зазначив, що правовідносини, які склалися між сторонами за спірною розпискою, мають характер позикових, оскільки в розписці наявні як відомості про факт отримання грошових коштів у позивача, так і зобов`язання їх позивачу повернути; зі змісту розписки вбачається, що відповідач має повернути позивачу саме суму отриманих грошових коштів (15 500,00 доларів США); з огляду на те, що настання події (продаж автокрану) залежить в тому числі від волі відповідача, вона не може розцінюватися як відкладальна умова щодо строку виконання зобов`язання; з урахуванням надісланих відповідачу листів №001/24 від 07.05.2024 та №002/24 від 30.05.2024 та положень ст. 1049 ЦК України, строк виконання зобов`язання з повернення грошових коштів є таким, що настав.

У зв`язку з перебуванням судді Іваницької І.В. у відпустці, розгляд справи, призначений у судове засідання на 12.11.2024, не відбувся, сторони повідомлені про наступне судове засідання на 06.12.2024.

26.11.2024 від представника відповідача адвоката Аракелової А.Р. до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли пояснення, в яких вона, зокрема, просила зобов`язати позивача надати відповіді на поставлені питання згідно вимог ст. 93 ЦПК України, залишити без розгляду письмові пояснення по суті справи, подані позивачем 11.11.2024, щодо питань, які стосуються предмету спору.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2024, зокрема, позивачу встановлений процесуальний строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву в 10 днів з дня отримання відзиву відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що відзив на позов був надісланий позивачу засобами поштового зв`язку 14.10.2024 рекомендованим повідомленням з описом вкладення у цінний лист (накладна №432), згідно трекінгу перевірки цього відправлення від 29.11.2024 поштове відправлення вручено особисто 16.10.2024. Із письмовими поясненнями по суті справи позивач звернувся 11.11.2024, тобто з пропуском пропущеного процесуального строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву та без клопотання про його поновлення/продовження. Отже, є слушними доводи представника відповідача щодо наявності правових підстав для залишення таких пояснень без розгляду. При цьому суд зауважує, що назва документу «письмові пояснення по суті справи» не змінює його змісту, який по суті є відповіддю на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 06.12.2024 судом постановлено ухвалу про зобов`язання позивача, ОСОБА_1 , надати з дотриманням вимог ст. 93 ЦПК України як свідка письмові відповіді на запитання відповідача, поставлені у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з цим у судовому засіданні оголошено перерву до 23.12.2024.

17.12.2024 до суду було подано заяву свідка ОСОБА_1

23.12.2024 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення розгляду справи по суті на 27.01.2025.

У судовому засіданні 27.01.2025 по справі оголошено перерву до 21.02.2025.

У судовому засіданні 21.02.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.02.2025 проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24.03.2024 ОСОБА_2 було власноручно написано розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , получил от ОСОБА_1 суму в размере 15 500, 00 долларов США на приобретение автокрана общей стоимостью 31 000,00 долларов США НОМЕР_1 . При реолизации автокрана НОМЕР_1 обязуюсь вернуть пятьдесят процентов стоимости автокрана или дать возможность выкупить за 50% стоимости автокрана ОСОБА_3 . За время эксплуатации автокрана до продажи прибыль делится поровну, стоимость расходных материалов высчитывается из прибыли».

Листом №001/24 від 07.05.2024 позивачем було запропоновано ОСОБА_2 в строк не пізніше 24.05.2024 здійснити продаж зазначеного автокрану та повернути позивачу грошові кошти в розмірі 15 500,00 доларів США або продати вказаний автокран ОСОБА_1 за 50% його вартості.

У зв`язку з тим, що поставлене питання залишилося не врегульованим, позивач звернувся до відповідача з листом вимогою №002/24 від 30.05.2024 про повернення грошових коштів у сумі 15 500,00 доларів США в строк до 17.06.2024.

Матеріали справи не містять доказів надіслання зазначених листів відповідачу, водночас під час судового розгляду представник відповідача їх отримання відповідачем підтвердила. Отже, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню.

З огляду на те, що відповідач грошові кошти в сумі 15 500,00 доларів США позивачу не повернув, останнім був ініційований даний судовий спір.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оригінал боргової розписки був поданий позивачем до суду та долучений до матеріалів справи.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

Матеріалами справи не підтверджено, що відповідач виконав (повністю чи частково) або намагається виконати свій обов`язок щодо повернення коштів.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Відповідач не спростовував підписання ним вказаної розписки, відомості про те, що ОСОБА_2 звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, в матеріалах розглядуваної справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

З аналізу зазначеної норми можна зробити висновок, що відкладальна обставина, це така обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Тобто сторони на момент укладення правочину, щодо якого правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини, усвідомлюють можливість ненастання такої обставини.

Водночас згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 740/2904/17 (провадження № 61-15352св20).

Відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина.

Укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

У розписці зазначено, зокрема, про обов`язок відповідача повернути 50% вартості автокрану при його реалізації. Тобто, за договором, укладеним між сторонами у цій справі, настання події (продаж автокрану) залежить, в тому числі від волі відповідача.

Дослідивши зміст боргової розписки від 24.03.2024 суд дійшов висновку, що повернення позики не визначено кінцевою датою, оскільки зазначення у розписці «при реалізації автокрану НОМЕР_1 », не може бути розтлумачене як конкретний кінцевий термін повернення позики.

За змістом абзацу 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За умови, якщо встановити дійсність намірів сторін при визначенні строку не є можливим, то вказана обставина може бути кваліфікована як така, що свідчить про невизначеність строку повернення грошових коштів. Однак наведене не може свідчити про неукладеність договору позики. Тим більше, чинне законодавство допускає можливість укладання договорів, в яких сторонами заздалегідь не визначено строк їхнього виконання, і такий може встановлюватися відповідно до вимог абзацу 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У справі, яка розглядається, очевидно, що дії відповідача, який отримав від позивача грошові кошти в розмірі 15 500,00 доларів США для придбання автокрану загальною вартістю 31 000,00 доларів США та погодився повернути кошти після його продажу, а згодом не вчиняє дій щодо повернення боргу, суперечать його попередній поведінці (отриманню коштів та встановленню обов`язку їх повернути при реалізації автокрану) і є недобросовісними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

З огляду на викладене, враховуючи положення абз. 2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, отримання відповідачем вимоги про повернення коштів №002/24 від 30.05.2024, суд вважає, що строк виконання відповідачем зобов`язань з повернення позики в сумі 15 500,00 доларів США є таким, що настав.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що між ним та позивачем виникли правовідносини з договору про спільну діяльність, а не із договору позики грошових коштів, бо вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 6 315,88 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики від 24.03.2024 в сумі 15 500,00 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) доларів США та судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 6 315,88 грн (шість тисяч триста п`ятнадцять грн 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18.03.2025.

Суддя І.В. Іваницька