УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/11065/24

Провадження №4-с/751/11/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

суб`єкт оскарження Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

заінтересована особа, стягувач ОСОБА_2

представник заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова скаргу ОСОБА_1 на дії Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 , щодо накладення арешту на грошові кошти,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо накладення арешту на грошові кошти, які містяться як заробітна плата на його банківських рахунках; просив визнати дії старшого державного виконавця незаконними та зобов`язати його зняти арешт з грошових коштів у виконавчому провадженні №64050325.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у Чернігівському відділі ДВС перебуває виконавче провадження №64050325, відкрите на підставі судового наказу Новозаводського районного суду міста Чернігова №751/7589/20 про стягнення з нього аліментів. Постановою старшого державного виконавця від 21.08.2024 накладено арешт на його кошти. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки вона порушує його законні права та інтереси. У листопаді 2024 року він звертався до відділу ДВС із заявою про зняття арешту з його банківських рахунків, на які він отримує заробітну плату, проте йому було відмовлено у знятті арешту. Вважає таку бездіяльність неправомірною, так як з його заробітної плати утримується максимум 1/2 частина, а інша частина знаходиться під арештом, у зв`язку з чим він не може користуватися заробітною платою. Накладення арешту на кошти, які становлять заробітну плату боржника, після здійснення утримань із неї за виконавчим документом та понад установлений Законом України «Про виконавче провадження» розмір для відрахувань із заробітної плати є надмірним тягарем для боржника й порушенням його прав на одержання винагороди за працю і на гідні умови життя. Зазначає, що не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти поза межами дозволених відрахувань із заробітної плати. У зв`язку з цим арешт має бути знятий.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 12 лютого 2025 року відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду.

24.02.2025 розгляд справи відкладався.

Також ухвалою суду від 10.03.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів, а також витребуванням нових доказів.

Заявник та його представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник заявника просила розглядати справу без її участі, скаргу підтримує.

Представник суб`єкта оскарження у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений.

Заінтересована особа в судове засідання також не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30.10.2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.46).

Також судовим наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.11.2020 у справі №751/7589/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.11.2020 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.47).

З відповіді Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на заяву ОСОБА_1 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №64050325 з виконання вищевказаного судового наказу (а.с.48-49).

Утримання загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням зі сплати аліментів, яка складає 90 978,71 грн, відбувається з грошового забезпечення боржника з військової частини НОМЕР_1 за постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2024 (а.с.48-49).

21.08.2024 з метою забезпечення реального виконання рішення суду та відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.48-49).

Відділ ДВС листом від 28.11.2024 повідомив боржника про те, що відсутні підстави для зняття арешту його коштів (а.с.48-49).

Відповідно до виписки по відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рахунку НОМЕР_2 за період з 01.10.2024 до 13.03.2025 ОСОБА_1 на вказаний рахунок (картка № НОМЕР_3 ) надходить заробітна плата з військової частин НОМЕР_4 (а.с.69).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

За змістом ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення розцінюється як складова частина судового розгляду.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як, зокрема верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем (п.п. 1-2, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законам, зазначеними у частині другій цієї статті, та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

У частині 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За змістом ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому передбачене абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку із забороною, встановленою законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 447-1 ЦПК України).

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №64050325 з примусового виконання судового наказу №751/7589/20 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів. У даному виконавчому провадженні заборгованість зі сплати аліментів станови на 28.11.2024 становила 90 978,71 грн, а утримання відбувається з грошового забезпечення боржника, яке він отримує у військовій частині НОМЕР_1 . У даному виконавчому провадженні 21.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Оцінюючи аргументи скаржника щодо незаконності дій державного виконавця під час винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, суд зазначає, що арешт майна, зокрема коштів, що знаходяться на банківських рахунках, є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника, а тому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи щодо виявлення майна боржника, зокрема грошових коштів на банківських рахунках, та накладати арешт. Такий арешт застосований для забезпечення реального виконання рішення.

У зв`язку з цим дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, тоді як порушень закону під час розгляду скарги встановлено не було.

Водночас за зверненням ОСОБА_1 арешт коштів з банківського рахунку, на який він отримує заробітну плату від військової частин НОМЕР_1 , не був знятий державним виконавцем. При цьому з вказаного рахунку на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інші доходи боржника від 21.08.2024 відбуваються відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене вище, суд доходить висновку, що арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які містяться як заробітна плата на його банківському рахунку НОМЕР_2 , підлягає зняттю, оскільки накладений арешт після фактичного здійснення утримань із заробітної плати за виконавчим документом та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати є надмірним тягарем для боржника, що порушує його права на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

З огляду на те, що після звернення боржника державний виконавець не зняв арешт з коштів на вказаному банківському рахунку, суд вважає, що така бездіяльність є неправомірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки за змістом частини 2 статті 451 ЦПК України визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання усунути порушення (вчинити певні дії) є одним способом захисту прав, захист прав скаржника шляхом визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії на відновлення порушеного права не є виходом за межі заявлених ним вимог.

Отже, вимоги заявника підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 12, 258-260, 352-355, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 , щодо накладення арешту на грошові кошти задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає в не знятті арешту з грошових коштів ОСОБА_1 , які містяться на відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківському рахунку НОМЕР_2 .

Зобов`язати уповноваженого державного виконавця Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який накладений постановою державного виконавця Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 серпня 2024 року у виконавчому провадженні №64050325 про арешт коштів боржника.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Заявник ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Суб`єкт оскарження Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Княжа, буд. 28, м. Чернігів, 14000, )

Заінтересована особа, стягувач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя А. О. Діденко