Справа №295/1173/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк у три місяці з дати набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

27.11.2024 позивач звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ковалевського А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак постановою нотаріуса від 29.11.2024 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 30).

Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача відзиву на позовну заяву не подав, однак 18.03.2025 подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується заповітом від 07.09.2009, посвідченим державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Кулініч Н.А. та свідоцтвом про шлюб (а.с. 8, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

За життя ОСОБА_2 на праві власності належало 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №403938189 від 15.11.2024 (а.с. 11).

Заповітом від 07.09.2009, посвідченим державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Кулініч Н.А., ОСОБА_2 заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_4 (а.с. 10).

Позивач разом зі своєю донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19-20).

В листопаді 2024 року позивач за останнім місцем проживання свого батька ОСОБА_2 знайшла заповіт, після чого відразу звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини.

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, позивач не знала про існування спадщини, що належить їй, як єдиній спадкоємиці, після смерті батька.

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ковалевського А.В. від 29.11.2024 №214/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 12-13).

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач також зазначила, що здійснювала постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який хворів рядом хвороб, що значно виснажило стан її здоров`я, яке потребувало відновлення. Також зазначила, що здійснювала догляд за своєю малолітньою донькою, яка постійно хворіє. Протягом тривалого часу на постійній основі позивач забезпечує психологічну підтримку та догляд за батьком своєї дитини і своїм співмешканцем ОСОБА_6 , з яким проживають без реєстрації шлюбу, який зазнав декількох захворювань під час захисту Батьківщини в зоні АТО та є особою з інвалідністю 3-ї групи.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому неодноразово продовжувався і триває до сьогодні.

Разом з тим, законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними факторами для спадкоємця щодо неможливості вчинення цих дій.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Враховуючи викладене, зважаючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 , на час розгляду справи ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є єдиним шляхом отримання спадкового майна, позивач згідно заповіту є спадкоємцем до майна померлого батька та не змогла з поважних причин у межах строку, відведеного для звернення, звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968, 96 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 263-265, 315 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 18.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач: Житомирська міська рада, , місцезнаходження: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2.

Суддя Л.М. Чішман