Провадження №: 4-с/336/10/2025
УХВАЛА

іменем України

24 березня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу ЄУН 336/1514/25 (провадження № 4-с/336/10/2025), в порядку судового контролю за виконанням судових рішень , за скаргою скаржника (боржника) ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Леліков Сергій Олегович, боржник ОСОБА_2 , стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», особа, дії якої оскаржуються головний державний виконавець Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлія, на бездіяльність державного виконавця (в порядку ст. 447-448 ЦПК України), -

встановив:

13 лютого 2025 року представник заявника адвокат Леліков С.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою про зобов`язання вчинити певні дії, та просить зобов`язати посадових осіб Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з майна ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ), а саме: в державному реєстрі речових прав - номер запису про обтяження: 7512151 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації 30.10.2014, 08:53:34; державний реєстратор Шевченко А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40462602, виданий 15.10.2013, видавник: Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 16844024 від 30.10.2014; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: Грабовська В.М., опис предмета обтяження: все нерухоме майно, арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» накладений постановою від 21.06.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлії Юріївни по ВП №50370757 в межах суми звернення стягнення у розмірі 700619,82 грн.

В обґрунтування скарги представник скаржника зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2010 у справі № 2-421/2010, що набрало законної сили 20.03.2010 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 836-Ф від 25.07.2007 в сумі 669945,16 грн.

15.06.2010 року щодо ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 2-421/2010 про стягнення солідарного боргу в сумі 669945,16 грн.

Вперше, вказаний виконавчий лист було пред`явлено в 2010 році та на підставі нього 08.07.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП №20380162.

Постановою від 30.01.2012 року виконавчий лист було повернуто стягувачу.

15.10.2013 року виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання, наразі було відкрито виконавче провадження ВП №40462602.

15.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП №40462602.

Згідно з інформаційною довідкою вказаний арешт є чинним та розповсюджується на майно боржниці.

24.10.2014 року вказаний виконавчий лист постановою про повернення виконавчого документа стягувачу був повернутий стягувачу.

19.02.2016 року виконавчий лист було повторно пред`явлено до державної виконавчої служби в якій відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито ВП №50370757

21.06.2023 року в межах ВП №50370757 державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника.

З відповіді АТ Приватбанк № 20.1.0.0.0/7 - 240521/23476 від 12.06.2024 року даний арешт чинний та розповсюджується на грошові кошти на рахунках ОСОБА_1

27.02.2024 року ВП №50370757 було завершено у зв`язку з поверненням стягувачу виконавчого документа.

29.02.2024 року на виконання вказаного виконавчого листа приватним виконавцем Шавлуковой З.А. було відкрито ВП №74306867.

Ухвалою від 16.05.2024 року по цивільній справі № 2-421/2010 в процесі виконання виконавчих документів Шевченківським районним судом було затверджено мирову угоду, укладену 24.04.2024 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ПАТ «Державний Ощадний банк України». Відповідно до ч. 2 ст. 208 ЦІІК України мирова угода є виконавчий документом.

17.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було закінчено виконавче провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII (далі - Закон 1404-УПІ), зняті обтяження, накладені в межах даних (власних) проваджень.

Одночасно з цим знімати арешти по виконавчим провадженням приватний виконавець не мала права, про що повідомила у відповіді.

Не зважаючи на те, що виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-421/2010, виданого 15.06.2010 року є завершеним, однак на сьогодні існують не зняті з майна ОСОБА_1 наступні обтяження:

- в Державному реєстрі речових прав, номер запису про обтяження: 7512151 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації 30.10.2014, 08:53:34, державний реєстратор Шевченко А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40462602, виданий 15.10.2013, видавник: Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 16844024 від 30.10.2014; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

- арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» накладений постановою від 21.06.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлії Юріївни по ВП №50370757 в межах суми звернення стягнення у розмірі 700619,82 грн.

Наразі відкриті виконавчі провадження майнового характеру щодо ОСОБА_1 відсутні. Накладені арешти не забезпечують функцію, передбачену Законом України «Про виконавче провадження», а саме забезпечення виконання судового рішення.

Наявність арештів на все майно скаржника порушує його право власності, яке захищається Конституцією та Законодавством України, а тому скаржник звертається з вказаною скаргою на бездіяльність виконавця.

Ухвалою судді 18 лютого 2025 року вказану скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

03 березня 2025 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надав до суду письмові пояснення, підтвердив, що 17.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було закінчено виконавче провадження № 74306867, № 74307157 та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду. АТ «Ощадбанк» не заперечує проти зняття арешту з майна боржника та просить розглянути скаргу за відсутності представника стягувача.

Головний державний виконавець Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Ю. письмових пояснень не надавала.

ОСОБА_2 письмових пояснень не надавала.

В судове засідання скаржник (боржник) ОСОБА_1 та її представник не з`явилися про час та місце розгляду скарги належним чином повідомлені. Від представника надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності.

Представник АТ «Ощадбанк» просив розглянути скаргу за відсутності представника стягувача та задовольнити скаргу.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду скарги належним чином повідомлена.

Представник Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду скарги належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2010 року, ухваленим у справі №2-421/2010, задоволено позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківського відділення №7858 ВАТ «Ощадбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №836-Ф від 25.07.2007 року у сумі 669 945,16 гривень, судового збору - 1700,00 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 гривень.

Крім того, вказаним рішенням розірвано вищевказаний кредитний договір та звернуто стягнення на предмет Іпотечного договору №1Z/863-Ф від 25.07.2007року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., реєстраційний № 1862, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,46 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., яка належить Іпотекодавцям - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності із застосуванням способу реалізації шляхом продажу Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Ощадбанк» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме з правом укладання договору купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Ощадбанк» всіх повноважень продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстр)' прав на нерухоме майно в органів БТІ, нотаріату тощо, необхідних для: здійснення такого продажу, в порядку як це вказано в договорі іпотеки №№1Z/863-Ф від 25.07.2007 року. За рахунок коштів отриманих від реалізації переданого в заставу нерухомого майна задоволено кредиторські вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Ощадбанк» в розмірі 669945,16 гривень за кредитним договором №836-Ф від 25.07.2007 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2012року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення суду залишено без змін.

03.03.2012 року ВАТ «Державний ощадний банк України» отримало виконавчий лист від 03.03.2012 року №2-421/2010.

В подальшому 16.02.2016 Стягувач звернувся до Державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Матеріали справи містять копію постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50368802 про стягнення з ОСОБА_3 на користь банка заборгованості у сумі 669945,16 гривень. Зазначена постанова учасниками виконавчого провадження не оскаржена.

15.06.2010 року щодо ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 2-421/2010 про стягнення солідарного боргу в сумі 669945,16 грн.

Вперше, вказаний виконавчий лист було пред`явлено в 2010 році та на підставі нього 08.07.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП №20380162.

Постановою від 30.01.2012 року виконавчий лист було повернуто стягувачу.

15.10.2013 року виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання, було відкрито виконавче провадження ВП №40462602.

15.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП №40462602.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 379332050 від 20 травня 2024 року містяться актуальна інформація зі спеціального розділу про державну реєстрацію обтяжень, а саме запис про обтяження: 7512151 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації 30.10.2014, 08:53:34, державний реєстратор Шевченко А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40462602, виданий 15.10.2013, видавник: Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 16844024 від 30.10.2014; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Вказаний арешт є чинним та розповсюджується на майно ОСОБА_1

24.10.2014 року вказаний виконавчий лист постановою про повернення виконавчого документа стягувачу був повернутий стягувачу.

19.02.2016 року виконавчий лист було повторно пред`явлено до державної виконавчої служби в якій відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито ВП №50370757

21.06.2023 року в межах ВП №50370757 державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника.

З відповіді АТ Приватбанк № 20.1.0.0.0/7 - 240521/23476 від 12.06.2024 року даний арешт чинний та розповсюджується на грошові кошти на рахунках ОСОБА_1

27.02.2024 року ВП №50370757 було завершено у зв`язку з поверненням стягувачу виконавчого документа.

29.02.2024 року на виконання вказаного виконавчого листа приватним виконавцем Шавлуковой З.А. було відкрито ВП №74306867.

На виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни перебували виконавчі провадження: 1) ВП № 74307157 з виконання виконавчого листа (дублікату), виданого 12.02.2024 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () 669945,16 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №836-Ф від 25.07.2007; 2) ВП № 74306867 з виконання виконавчого листа, виданого 03.03.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () 669945,16 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №836-Ф від 25.07.2007. Заборгованість за виконавчими документами є солідарною.

25.04.2024 до приватного виконавця надійшла спільна заява сторін виконавчого провадження про подання мирової угоди.

Ухвалою від 16.05.2024 року по цивільній справі № 2-421/2010 в процесі виконання виконавчих документів Шевченківським районним судом було затверджено мирову угоду, укладену 24.04.2024 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ПАТ «Державний Ощадний банк України».

17.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було закінчено виконавче провадження № 74306867, № 74307157 та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду.

Представник скаржника звернувся до Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі із адвокатським запитом, в якому просив зняти арешт з майна та рахунків ОСОБА_1 , але отримав лист від головного державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Кабаченко Ю. в якому вказано, що підстави для винесення постанови про зняття арештів відсутні.

На час накладення арештів у виконавчому провадженні: - 15.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, Інструкція Про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158, - 21.06.2023 року державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника) діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( в редакція яка діяла під час здійснення виконавчого провадження), яка регламентує прийняття виконавчого документа до виконання зазначено наступне державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред`явлення.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 3.6.2. Інструкції Про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158 (в редакції яка діяла під час здійснення виконавчого провадження) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (додаток 7). У постанові державний виконавець установлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів, а рішень про примусове виселення - 15 днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. При цьому вказується дата виконання.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( в редакція яка діяла під час здійснення виконавчого провадження), у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( в редакція яка діяла під час здійснення виконавчого провадження) у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( в редакція яка діяла під час здійснення виконавчого провадження), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (в редакції яка діяла на час винесення постанови про арешт коштів боржника) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надав до суду письмові пояснення, підтвердив, що 17.05.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було закінчено виконавче провадження № 74306867, № 74307157 та припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду. АТ «Ощадбанк» не заперечує проти зняття арешту з майна боржника.

Виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-421/2010, виданого 15.06.2010 року є завершеним, однак на сьогодні існують не зняті з майна ОСОБА_1 наступні обтяження:

- в Державному реєстрі речових прав, номер запису про обтяження: 7512151 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації 30.10.2014, 08:53:34, державний реєстратор Шевченко А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40462602, виданий 15.10.2013, видавник: Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 16844024 від 30.10.2014; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: Грабовська В.М., опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

- арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» накладений постановою від 21.06.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлії Юріївни по ВП №50370757 в межах суми звернення стягнення у розмірі 700619,82 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти до висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Представник скаржника звернувся до Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі із адвокатським запитом, в якому просив зняти арешт з майна та рахунків ОСОБА_1 та повідомив, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-421/2010, виданого 15.06.2010 року є завершеним.

Головний державний виконавець Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Кабаченко Ю. вважає, що підстави для винесення постанови про зняття арештів відсутні, однак суд не погоджується з такою позицією державного виконавця, оскільки така бездіяльність порушує права скаржника на вільне володіння своїм майном.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника та грошові кошти для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно та грошові кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-421/2010, виданого 15.06.2010 року, яке є завершеним, за умови відсутності майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право боржника ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні дані, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

Враховуючи, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-421/2010, виданого 15.06.2010 року, є завершеним, відсутність майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно та грошові кошти боржника, суд дійшов до висновку, що бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22) та інших постановах.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ч.2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частини 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (у редакції, чинній на момент, звернення представника скаржника до державного виконавця у листопаді 2024 року, виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Станом на сьогодні арешт з майна та грошових коштів ОСОБА_1 так і не знятий, а тому порушення інтересів боржника є безстроковим і він має право в будь-який час звернутися до суду з заявою про захист своїх прав.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12, 76-80, 81, 141, 258-261, 447-453, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Леліков Сергій Олегович, боржник ОСОБА_2 , стягувач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», особа, дії якої оскаржуються головний державний виконавець Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлія, на бездіяльність державного виконавця (в порядку ст. 447-448 ЦПК України) - задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Центрального районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти (скасувати) арешт з майна та грошових коштів ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ), а саме:

- в державному реєстрі речових прав - номер запису про обтяження: 7512151 (спеціальний розділ), дата час державної реєстрації 30.10.2014, 08:53:34; державний реєстратор Шевченко А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40462602, виданий 15.10.2013, видавник: Шевченківський ВДВС Запорізького МУК); підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 16844024 від 30.10.2014; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обгяжувач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ; особа майно/гірава якої обтяжуються: Грабовська В.М., опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

- арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» накладений постановою від 21.06.2023 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Юлії Юріївни по ВИ №50370757 в межах суми звернення стягнення у розмірі 700619,82 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 24 березня 2025 року.

Суддя: