РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Пашкевич І.А.,

представника відповідача адвоката Власик В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори Сергетюк Ольга Василівна про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частки квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412;

- визнати за ОСОБА_1 частки від частки на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору міни квартир від 02.04.2016 року, посвідченого 16.04.2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 116;

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер реєстровий № 5-129, видане 04.06.2020 року Державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сергатюк Ольгою Василівною та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52526372 від 04.06.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сергатюк О.В.;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису права власності 36760989).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що починаючи з 07 липня 2014 року по 29 серпня 2019 року вона постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , що встановлено рішенням Рівненського міського суду від 07.11.2002 року у справі № 569/22961/21.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_3 не складав, позивачка зазначає, що у правовідносинах спадкування презюмується рівність частки кожного із подружжя.

Власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали спільно однією сім`єю, в тому числі із сином позивачки ОСОБА_4 , був ОСОБА_3 .

При цьому, частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору міни квартир від 02.04.2016 року посвідченого 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 116, інша частка квартири належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412.

Зазначає, що частка квартири була придбана ними 16.04.2019 року за грошові кошти, які вона отримала в якості позики у ОСОБА_5 , що підтверджується розпискою від 06.04.2019 року, а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.07.2020 року № 569/6443/20 за позовом ОСОБА_5 з неї були стягнуті грошові кошти, отримані нею на придбання частини даної квартири.

Покликаючись на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України та на те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а саме нею отримані в якості грошової позики кошти в сумі 170 000 грн. були витрачені на купівлю частки квартири і вона ці кошти самостійно має повернути, вважає, що існують правові підстави для визнання за нею права власності на цю частину майна відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Зазначає, що інша частка квартири набута ОСОБА_3 на підставі договору міни квартир від 02.04.2016 року є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 60 СК України, як майно, набуте подружжям за час шлюбу і її частка становить частину від частини квартири.

Позивачка та її представник адвокат Пашкевич І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просять його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Власик В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала покликаючись на те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею по закону четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , нею не доведено купівлю частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412 за особисті кошти ОСОБА_1 , а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.07.2020 року № 569/6443/20 дані обставини не встановлені і відповідно відсутні правові підстави для визнання за позивачкою відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України права особистої приватної власності на цю частину майна, інша частка квартири набута згідно договору міни квартир від 02.04.2016 року і вона не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжя відповідно до ст. 60 СК України, просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.08.2003 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 . За час шлюбу ними було придбано в спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.08.2013 року у справі № 569/13508/13-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, визначені по частки із спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_2 . Дані обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.08.2013 року у справі № 569/13508/13-ц, копія якого досліджена в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 30 серпня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07 липня 2014 року по 29.08.2019 року, що встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07.11.2022 року у справі № 569/22961/21.

З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07.11.2022 р. у справі № 569/22961/21 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою оформлення спадкових прав на належну померлому квартиру, яка на даний час успадкована його сином ОСОБА_7 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07.11.2022 року у справі № 569/22961/21 встановлено, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 червня 2020 року, виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сергатюк О.В., слідує, що ОСОБА_7 є спадкоємцем ОСОБА_3 по закону першої черги та успадкував квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору міни квартир від 02.04.2016 року, посвідченого 16.04.2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 116, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 набули право приватної спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зауважує, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була набута в спільну сумісну власність за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі, і її обмін на квартиру АДРЕСА_3 в період проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є підставою для набуття квартири АДРЕСА_3 в спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 не вносили ніяких коштів для набуття права власності на квартиру АДРЕСА_3 , а обмін квартири був здійснений з доплатою на користь ОСОБА_3 .

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею частки від частки на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору міни квартир від 02.04.2016 року, посвідченого 16.04.2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 116 є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Як слідує з договору купівлі-продажу від 16.04.2019 року, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412 ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. п. 3.1., 4.1. договору продаж частки квартири здійснено за 158 755 грн., яку покупець сплатив готівкою покупцю до нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до п. 4.2 договору купівлі-продажу підписання договору продавцем свідчить про те, що розрахунки за частину квартири, яка відчужена, здійснені повністю та про відсутність претензій фінансового характеру до покупця з боку продавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Відповідно до п. 70 постанови Верховного Суду від 03.05.2023 року у справі № 208/5484/20, провадження № 61-2597св критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Верховний суд в постанові від 11.12.2024 року у справі № 569/2642/23 зазначив, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю із відповідачем, не пов`язані з вимогами про визнання права власності на майно в порядку статті 74 СК України, задоволенню не підлягають. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (див. пункти 41, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)) при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).

Позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою оформлення спадкових прав на належну померлому квартиру, яка на даний час успадкована його сином ОСОБА_2 .

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Як результат, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.

Разом з тим, як встановлено, ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Оскільки спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 , який вчасно прийняв спадщину, ОСОБА_1 не має права на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , нею не заявлено вимог про поділ спільного майна, відповідно права позивача ОСОБА_1 оскаржуваним свідоцтвом про право на спадщину не порушені.

З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07.11.2022 року у справі № 569/22961/21 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою оформлення спадкових прав на належну померлому квартиру, яка на даний час успадкована його сином ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу була придбана за час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак позивачка ОСОБА_1 заперечуючи набуття даного нерухомого майна в спільну сумісну власність стверджує, що це нерухоме майно є її особистою власністю, оскільки придбано хоча і за час проживання з ОСОБА_8 однією сім`єю, але за її особисті кошти, які вона позичила і які з неї рішенням суду були стягнуті на користь кредитора.

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження своєї позовної вимоги про визнання за нею в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України права особистої приватної власності на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412, покликається на рішення Рівненського міського суду від 02.07.2020 року у справі № 569/6443/20.

Натомість рішенням Рівненського міського суду від 02.07.2020 року у справі № 569/6443/20 не встановлено обставин придбання частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412 за отримані ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 170 000,00 грн., інших доказів позивачкою суду не надано.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , що вона разом з ОСОБА_3 брали в позику грошові кошти в сумі 170 000,00 грн. для купівлі частки квартири і вона в зв`язку з його смертю повинна самостійно повернути борг ОСОБА_5 , в зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на цю частину нерухомого майна, оскільки нею не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, договір купівлі-продажу укладено саме ОСОБА_3 .

Окрім цього, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення позики (кредиту) включаються до складу спадщини, при цьому строки пред`явлення позичальником (кредитодавцем) вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Як вбачається з рішення Рівненського міського суду від 02.07.2020 року у справі № 569/6443/20 ОСОБА_1 повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з неї отриманих в позику згідно боргової розписки коштів в сумі 170 000,00 грн.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право особистої приватної власності на частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі договору купівлі-продажу , посвідченому 16.04.2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрованим за № 412 є безпідставними і в задоволенні позову в цій частині та в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер реєстрований номер № 5-129, видане 04.06.2020 року Державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сергатюк Ольгою Василівною та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52526372 від 04.06.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сергатюк О.В та скасування державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису права власності 36760989) слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задовлоленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний нотаріус Першої Рівненської державної нотаріальної контори Сергетюк Ольга Василівна про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук