Справа № 213/3111/24
Провадження № 22-ц/801/533/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 213/3111/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року, ухвалене суддею Дамчуком О.О., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 65 138,70 грн, з яких: 13 400 грн сума кредиту; 51 738,70 грн сума процентів за користування кредитом.

Позовні вимоги мотивовані тим, 14 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5540476 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 13 400 грн; строк кредиту 360 днів; дата повернення кредиту (09.02.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до договору.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 13 400 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку останньої, яку вона вказала під час оформлення договору.

12 березня 2022 року за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в індивідуальному порядку було здійснено часткове списання нарахованих процентів у сумі 400,92 грн.

16 березня 2022 року відповідачкою було здійснено оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 625,72 грн.

У період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року за ініціативою позикодавця, в зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, зменшення їх фінансового навантаження було прийнято рішення про надання відповідачу кредитних канікул, тобто було призупинено нарахування процентів за користування кредитними коштами.

У період з 01 травня 2022 року по 12 вересня 2022 року було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою.

07 червня 2022 року відповідачкою знову було здійснено часткову оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 260 грн.

З 13 вересня 2022 року по 11 листопада 2022 року позивачем в межах строку договору були нараховані проценти за 60 календарних днів.

25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було відступлено право грошової вимоги за даним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено шляхом направлення електронного листа на зазначену у договорі електронну адресу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, остання має заборгованість у сумі 65 138,70 грн, з яких: 13 400 грн - сума кредиту; 51 738,70 грн - сума відсотків за користування кредитом.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5540476 від 14.02.2022 в розмірі 49 139,10 (Сорок дев`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у рахунок відшкодування судових витрат: 1 827,40 (Одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 10 коп. зі сплати судового збору та 7 543,76 (Сім тисяч п`ятсот сорок три) гривні 76 коп. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. Також просить стягнути з позивача на її корить судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги.

У скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права вимоги до неї, відповідно право на позов відсутнє. На підтвердження укладення з відповідачем договору в електронній формі позивач не надав електронні докази, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі, як і не надав електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Позивачем не було надано детального розрахунку заборгованості, доказів перерахування коштів відповідачу позивачем не надано. Витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Рішення суду є невмотивованим.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8 000 гривень.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5540476 про надання споживчого кредиту (а.с.23-30). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.46-55).

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 13 400 грн. (п.1.3. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування заниженої процентної ставки, виходячи з того, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та у строки, визначені договором (п.1.4. Кредитного договору), занижена процентна ставка 0,697 % в день, яка застосовується у строк передбачений п.1.4 Кредитного договору, у разі невиконання договору у передбачений даним пунктом строк, діє стандартна процентна ставка у розмірі 1,99% в день (п.1.5.1, п. 1.5.2 Кредитного договору). Дата повернення кредиту 09.02.2023, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.

Також в п.п.2 п.5.5.1 договору передбачено, що допущення прострочення платежів, вказаних в графіку платежів (новому графіку платежів відповідно до п. 5.1 договору) для споживача може мати наступні наслідки, зокрема втрата права на отримання заниженої процентної ставки.

Відповідно до п.9.8 договору споживач підписанням договору підтвердив, у тому числі, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», вказана в ч.1-2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом № 19-ОД від 05.01.2022, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно з п.1.5. договору тип процентної ставки - фіксована; п.1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (0,697% в день).

Станом на 09 лютого 2023 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.33-42, 44-45, 56).

Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідача ОСОБА_1 № 5540476 значиться під порядковим номером 1987 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 49 139,1 грн, яка складається із основної суми боргу 13 400 грн та заборгованості за відсотками 35 739,1 грн (а.с.92).

Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною. Частиною договору.

Із п. 1.2 зазначеного договору факторингу вбачається, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п.3 п. 4.1 кредитного договору № 5540476 від 14 лютого 2022 року, товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

На виконання зазначеного пункту договору про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідачку шляхом направлення листа на електронну адресу особисто зазначену останньою при укладенні договору про надання споживчого кредиту (а.с.31 зворот).

У зв`язку із запровадження в країні воєнного стану та на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» від 25 лютого 2022 року, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було надано відповідачці кредитні канікули з 25.02.2022 по 30.04.2022 та в цей період відсотки передбачені договором за користування кредитними коштами останній не нараховувались.

Із картки обліку заборгованості (розрахунку заборгованості) встановлено, що проценти відповідно до п. 1.5.2 договору були нараховані відповідачці за 11 днів у розмірі (13400 х 0,697:100 х 11= 1027,38 грн). 12.03.2022 рішенням кредитодавця проценти за цей період у розмірі 400,92 грн було прощено (списано) відповідачці, а 16.03.2022 остання сплатила 625,72 грн у рахунок нарахованих кредитодавцем процентів, та станом на 17.03.2022 у неї залишилась заборгованість у розмірі тіла кредиту, а саме в розмірі 13400,00 грн. За ініціативою кредитодавця з 25.02.2022 по 30.04.2022 відповідачці були надані кредитні канікули під час яких останній не нараховувались проценти за користування кредитними коштами. Оскільки під час кредитних канікул відповідачкою не здійснювалось жодних дій на погашення основної суми кредиту, з 01.05.2022 останній, відповідно до п. 1.5.1 договору, почали нараховуватись проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,99% в день та як вбачається із розрахунку таке нарахування у межах строку дії договору здійснювалось на протязі 135 днів, що складає (13400 х 1,99:100 х 135 = 35999,1 грн), після 12.09.2022 нарахування процентів було зупинено. Строк кредиту закінчився 09.02.2023, доказів пролонгації договору матеріали справи не містять. Станом на 25.09.2023 (дату укладення договору факторингу) борг відповідачки за кредитним зобов`язанням складав загальною сумою (13400+35999,1) = 49139,10 грн.

За розрахунками позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість останнього становить в загальному розмірі 65 138,70 грн: 13 400 грн - сума кредиту; 51 738,70 грн - сума відсотків за користування кредитом.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України ««Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Наявний у справі кредитний договір, укладені між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором, а також укладений договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не виконала вчасно свої зобов`язання за кредитним договором, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (як нового кредитора) заборгованості за кредитним договором. При цьому, судом стягнуто заборгованість в меншому розмірі, за відрахуванням тієї суми, яка безпідставно була нарахована новим кредитором.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач на підтвердження укладення з нею договору в електронній формі не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі.

Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону код, що є електронним підписом відповідача, який останній вводить в спеціальну форму.

Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Договір №5540476 про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2022 року із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, мобільного номеру телефону, електронної адреси, номеру платіжної картки, а також інформації щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами С707430.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленістю сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі №561/77/19.

ОСОБА_1 , наводячи вказані вище доводи, не заперечує сам факт підпису договору в електронній формі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити отримання нею від кредитодавця кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості, періоди, за який така заборгованість була нарахована, суми та час внесення таких платежів.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач надав докази зарахування коштів у розмірі 13 400 гривень на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , яка зазначена у кредитному договорі.

ОСОБА_1 доказів того, що вказана картка їй не належить і що їй не була перерахована вказана сума не надала.

Доданий до позову розрахунок заборгованості (картка обліку договору) підтверджує складові заборгованості, узгоджується з умовами кредитного договору (в частині сплати тіла, процентів) та ОСОБА_1 жодним чином не спростований.

Верховний суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

ОСОБА_1 , заперечуючи щодо вимог позову, повернення грошових коштів за умовами укладеного договору не довела, що є її процесуальним обов`язком.

Також скаржник зазначає про відсутність в матеріалах справи реєстру прав грошових вимог та акту прийому-передачі, однак, вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки до позовної заяви додано копії актів прийому-передачі, в тому числі і реєстру боржників, а також витяг з реєстру боржників.

При цьому, суд першої інстанції погодився із позицією позивача щодо надання витягу з реєстру боржників, вказавши, що данні реєстру боржників містять персональні данні щодо інших осіб, які не стосуються умов даної справи, та відповідно є охоронюваною законом конфіденційною інформацією.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне в частині стягнення заборгованості рішення суду залишити без змін.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви було додано:

- ордер серії АІ №1118377 від 13 вересня 2024 року на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» адвокатом Столітнім М.М. на підставі договору про надання правової допомоги №10/07-2024 від 10 липня 2024 року;

- договір №10/07-2023 про надання правничої допомоги від 10 липня 2023 року, укладений між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», відповідно до розділу 4 якого за надання правової допомоги клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, а факт надання послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги;

- звіт про надання правової допомоги від 10 липня 2024 року, відповідно до якого адвокатом Столітнім М.М. було надано такі види правової допомоги: збір та аналіз доказів для подання позовної заяви; складення позовної заяви; подання позовної заяви на загальну суму 10 000 гривень (затрачено 10 годин);

- рахунок на оплату по замовленню №3764/10/07 від 10 липня 2024 року;

- платіжну інструкцію від 10 липня 2024 року №5565.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив стягнути з відповідіча 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції, застосувавши принцип пропорційності, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягнув з відповідача 7 543,76 грн витрат на правову допоомгу.

Із копії звіту про надання правової допомоги вбачається, що видами правової допомоги наданої адвокатом Столітнім М.М. є: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №5440476 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ; складення позовної заяви; подання позовної заяви в інтересах клієнта, загальна кількість годин 10, загальна вартість 10 000 грн.

Вказані види правничої допомоги зазначені і в рахункові на оплату.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із вказаного слідує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді першої інстанції, було надано договір про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року.

Разом з тим, зі змісту вказаного договору слідує, що він має універсальний характер, є застосовним до широкого кола справ, а викладена в ньому інформація є загальною та не містить детального механізму розрахунків.

Не зрозумілим є, чому вартість однієї години адвокатом визначена в розмірі 1 000 грн, оскільки такі умови не передбачені укладеним між сторонами договором.

Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви та подання позовної заяви охоплюється єдиним поняттям підготовкою позову, тому розмежовувати окремі етапи його підготовки є безпідставним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні.

Що стосується розміру правничої допомоги, який підлягає стягненню з відповідача , то враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги шаблонність позовної заяви (зміна обставин справи та даних боржників), відсутність конкретних умов щодо порядку розрахунків, зважаючи на заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід визначити у розмірі 3 000 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу заявником надано:

- ордер на надання правничої допомоги (правової) допомоги серії АН №1570052 від 03 грудня 2024 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» уповноважило адвоката Крюкову М.В. на представництво його інтересів у Вінницькому апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2018 року;

- договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Крюковою М.В., відповідно до розділу 3 якого оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі;

- звіт від 05 лютого 2025 року про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, відповідно до якого за надання правової допомоги підлягає до сплати 8 000 грн: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі за кредитними договором з ОСОБА_1 , подання до суду відзиву на апеляційну скаргу;

- платіжну інструкцію від 05 лютого 2025 року №6467, відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було сплачено адвокату Крюковій М.В. 8 000 грн.

У договорі про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2018 року зазначено, що оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі і такий рахунок є підставою для оплати.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Оскільки до відзиву на апеляційну скаргу не було надано рахунок-фактуру, а з наданого договору не можливо встановити розмір вартості витрат на правничу допомогу, апеляційний суд позбавлений можливості встановити, які саме умови були погоджені між сторонами договору, зокрема, в частині сплати гонорару.

Тому витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не можна вважати підтвердженими, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення цих витрат на користь позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року в частині стягнення судових витрат змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» з 7 543 (сім тисяч п`ятсот сороки три) гривень 76 копійок до 3 000 (трьох тисяч) гривень.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук