Справа № 645/3401/24
№ провадження 2/646/214/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.25 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Трегуб О.О.,

представника відповідача Жажановського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області про стягнення заробітної плати, компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку,-

встановив:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова з Фрунзенського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області про стягнення заробітної плати, ціна позову 81 765, 56 грн.

В обгрунтування позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №135-К від 16.09.2021 прийнята на роботу до Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області на посаду вчителя початкових класів, який за сферою управління належить та підпорядковується Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, як основний роботодавець позивача здійснювала нарахування за відпрацьований час та здійснювала виплати заробітної плати, відповідний запис відображено у трудовій книжці НОМЕР_1 . На підставі наказу №78-К від 17.06.2022 з 19.06.2022 позивачку звільнено з посади вчителя початкових класів Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, відповідний запис відображено у трудовій книжці.

Позивачка вказує, що при її звільненні, а саме 19.06.2022 відповідач не провів передбачений законодавством розрахунок при звільненні, що підтверджується доказами.

Відповідно до інформації наданої Відповідачем від 13.02.2024 №129 з додатками (Довідка про отримані доходи в період за січень по грудень 2022 року та особовий рахунок (ПДФО+ПФУ) за період січень 2022 року - грудень 2022 року/ Всі фонди, копії додаєтюся до позову), позивачу за червень 2022 року при звільненні буде нараховано 26 227,53 гривні, а саме: 18 852,68 гривень - компенсація за невикористані дні основної щорічної відпустки та 7 374,85 гривень заробітної плати.

Згідно із нормами законодавства України з нарахованої заробітної плати 26 227, 53 грн. було утримано суму у розмірі 5 376, 65 грн. (ПДФО 18% у розмірі 4 720,96 грн., профвнески 1% у розмірі 262,28 грн. та військовий збір 1,5% у розмірі 393,41 грн.) та остаточна сума, яка підлягає виплаті позивачу при звільненні складає за червень 2022 року : 20 850,88 грн., що зазначен в особовому рахунку за період січень грудень 2022 року.

Крім того, відповідно до даних Форми ОК-7 вбачається, що за звітний 2022 рік у червні місяці за відпрацьовані до моменту звільнення 19.06.2022 позивачки сума нарахованої та невиплаченої відповідачем заробітної плати складає 0 гривень.

Відповідно до Листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.02.2024 №2000-0704-8/29086, що в порядку міжвідомчого обміну від органів ДПС України Пенсійним фондом України на центральному рівні отримані відомості про те, що про позивача за червень 2022 року звітний страхувальник Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області, , страхувальник яким була надана звітність, у складі якої наявні відомості: страхувальником надані відомості про нарахування заробітної плати (доходу) позивача за червень 2022 року у розмірі 26 227,53 грн., відомості про припинення трудових відносин із страхувальником 19.06.2022, а також відомості, що страхувальником самостійно зменшено зайво нараховану суму єдиного внеску у розмірі 5 770, 06 грн. на суму заробітної плати (доходу) позивача на підставі уточнюючого звіту відповідача за 2 квартал 2022 року.

Таким чином, при звільненні позивача відповідач не провів розрахунок при звільнені, між сторонами відсутній спір про розмір см, нарахованих працівникові при звільненні.

Відповідно до відомостей наданих відповідачем 2 в Особовому рахунку (ПДФО+ПФУ) за період січень 2022 року - грудень 2022 року/ Всі фонди зазначено, що в квітні відпрацьованих робочих днів 21 - заробітна плата складає 9 922,12 грн., в травні 2022 року в квітні відпрацьованих робочих днів 22 - заробітна плата складає 9 922,12 грн., а за 2 місяці сума заробітної плати 19 844,24 грн. кількість відпрацьованих днів 43. Таким чином середньоденна заробітна плата складає 461, 49 грн. (19 844, 24 грн/43 дні).

Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 №47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» та з урахуванням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ кількість робочих днів: у січні 2022 року становить 19 днів, у лютому 2022 року 20 днів, у березні 2022 року 22 дні, у квітні 2022 року 21 днів, у травні 2022 року 22 дні, у червні 2022 року 22 дні, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 21 день.

Таким чином середній заробіток Позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, необхідно рахувати з 20.06.2022 (наступний день після звільнення) по 20.12.2022, що складає: у червні 2022 року - 9 днів, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 14 днів, що загалом складає 132 дні.

Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача за весь час затримки розрахунку складає 60 916,68 гривень (461,49 грн. *132 дні).

Таким чином загальна сума, яку необхідно виплатити позивачу складає: 81 765,56 гривень (20850,88 гривень - заробітна плата та компенсація за відпустку + 60 916,68 гривень - середній заробіток).

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.07.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків, що зазначені в мотивувальній частині ухвали.

22.07.2024 позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30 липня 2024 року представник відповідача звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на таке.

Позивач ОСОБА_1 , згідно наказу від 17.06.2022 №78-к була звільнена згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін в той час, коли Куп`янська громада перебувала під окупацією збройних сил російської федерації.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, місто Куп`янськ Харківської області було тимчасово окуповано в період з 24.02.2022 по 09.09.2022.

Розпорядженням міського голови 24 лютого 2022 року було оголошено простій у Куп`янській міській раді Харківської області та її виконавчих органах терміном на час введення воєнного стану.

Російська армія окупувала Куп`янськ у перші дні повномасштабного вторгнення. Міський голова міста Куп`янськ пішов на співпрацю з росіянами. Вже на початку березня він закликав місцевих мешканців повертатися до звичного життя. Зокрема він розпорядився відновити навчання у школах.

Під час окупації позивач могла припинити трудові відносини і повідомити причину управлінню освіти. У цьому випадку за ним зберігається робоче місце і заробітна плата або евакуюватися заробітна плата за ним також зберігається, але позивач цього не зробила та продовжувала працювати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підприємствах, установах, організаціях ведеться табель обліку використання робочого часу первинний документ, який є підставою для нарахування працівникам заробітної плати. Ведення табеля передбачено наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці».

Табель обліку використання робочого часу це поіменний список усіх працівників відділу, організації, служби чи іншого структурного підрозділу або установи загалом із відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду.

Завершення освітнього процесу в Харківській області відбувалось згідно з рекомендаціями МОН України, затвердженими Наказом №290 від 01 квітня 2022 року, дати завершення навчального року у Харківській області та в місті Харкові департаменти освіти було визначено: у школах області - 10 червня, у школах Харкова - 3 червня.

У відділі освіти Куп`янської міської ради, який було створено після деокупації Куп`янської громади, відсутні табелі обліку використання робочого часу по Куп`янському ліцею №4 Куп`янської міської ради за червень 2022 року.

Чи виплачувалася заробітна плата та компенсація за невикористані дні основної щорічної відпустки при звільнені позивачці відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області не відомо. Так як позивачка працювала в той час, коли Куп`янська громада перебувала під окупацією збройних сил російської федерації та під керівництвом представників, які перейшли на сторону країни - агресора, тому з такими позовними вимогами позивачці треба звернутися до керівництва, з котрим вона співпрацювала.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області не вбачає своєї вини, що позивач не отримала всіх належних працівникові сум при звільненні, так як це була окупація міста Куп`нська та вся громада повністю була підпорядкована окупантам.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Розпорядженням начальника Куп`янської міської військової адміністрації від 30.11.2022 року 3 1-ос/1 «Про припинення простою» з 01 грудня 2022 року було припинено простій у Куп`янській міській раді Харківської області та її виконавчих органах та з 09 грудня 2022 року призначено нового начальника відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, у зв`язку з тим, що попереднє керівництво разом з директорами шкіл та викладачами пішли иа співпрацю з окупантами.

З вересня 2022 року по лютий 2023 року освітній процес в Куп`янській міській територіальній громаді не відбувався.

З вересня 2022 року по травень 2024 року освітній процес в Куп`янському ліцеї №4 Куп`янської міської ради Харківської області не відбувався.

Згідно ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свою права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виплата середнього заробітку, який вираховується виходячи із середньомісячного заробітку працівника, не може вважатися оплатою праці, тому до заявленого позову застосовується строк позовної давності в один місяць, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Після внесення змін в КЗпП України норма, яка передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком, була прибрана.

У постанові Верховного Суду в справі №500/1912/22 від 29.09.2022 зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;ця причина виникла протягом строку, який пропущено;ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Отже, згідно з положеннями чинного процесуального законодавства України підстави для виникнення права на поновлення процесуальних строків (у тому числі для подання позовних заяв) залишаються тими самими. З наведеного випливає, що наслідки, пов`язані з повномасштабним вторгнення російської федерації на територію України, мають відповідати умовам поважності причин для поновлення таких строків.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 43, 178 ЦПК України, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області про стягнення заробітної плати необхідно відмовити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову визнав частково, а саме: в частині нарахованої та невиплаченої позивачу суми при звільненні, а в іншій частині позову заперечував та просив у його задовленні відмовити.

Суд, заслухавши учасників справи у судовому засіданні, повно і всебічно дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, встановив такі факти та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №135-К від 16.09.2021 прийнята на роботу до Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області на посаду вчителя початкових класів відповідний запис відображено у трудовій книжці НОМЕР_1 .

На підставі наказу №78-К від 17.06.2022 з 19.06.2022 позивачку звільнено з посади вчителя початкових класів Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, відповідний запис відображено у трудовій книжці.

Позивач просить про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за день звільнення 19.06.2022 та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 20 850,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60 916,68 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про невиплату відповідачем заробітної плати за червень 2022 року та компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку із чим відповідач має сплати позивачу середній заробіток за час затримки виплати.

Позивачка зазначає, що відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 №47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» та з урахуванням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ кількість робочих днів: у січні 2022 року становить 19 днів, у лютому 2022 року 20 днів, у березні 2022 року 22 дні, у квітні 2022 року 21 днів, у травні 2022 року 22 дні, у червні 2022 року 22 дні, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 21 день.

Таким чином, згідно розрахунку, середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, необхідно рахувати з 20.06.2022 (наступний день після звільнення) по 20.12.2022, що складає: у червні 2022 року - 9 днів, у липні 2022 року 21 день, у серпні 2022 року 23 дні, у вересні 2022 року 22 дні, у жовтні 2022 року 21 день, у листопаді 2022 року 22 дні, у грудні 2022 року 14 днів, що загалом складає 132 дні.

Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача за весь час затримки розрахунку складає 60 916,68 гривень (461,49 грн. *132 дні).

Відповідно до інформації, наданої Відповідачем Відділом освіти Куп`янської міської ради від 13.02.2024 №129 з додатками (Довідка про отримані доходи в період за січень по грудень 2022 року та особовий рахунок (ПДФО+ПФУ) за період січень 2022 року - грудень 2022 року, позивачу за червень 2022 року при звільненні нараховано 26 227,53 гривні, а саме: 18852,68 гривень - компенсація за невикористані дні основної щорічної відпустки та 7 374,85 гривень заробітної плати. Згідно законодавства України з нарахованої заробітної плати 26 227, 53 грн. було утримано суму у розмірі 5 376, 65 грн. (ПДФО 18% у розмірі 4 720,96 грн., профвнески 1% у розмірі 262,28 грн. та військовий збір 1,5% у розмірі 393,41 грн.) та остаточна сума, яка підлягає виплаті позивачу при звільненні складає за червень 2022 року: 20 850,88 грн., що зазначено в особовому рахунку за період січень грудень 2022 року.

У вказаній інформації відділом освіти зазначено: чому не виплачено компенсацію всіх належних працівникові сум при звільненні, невідомо.

Крім того, відповідно до даних Форми ОК-7 стосовно ОСОБА_1 вбачається, що за звітний 2022 рік у червні місяці за відпрацьовані до моменту звільнення 19.06.2022 позивачки сума нарахованої та невиплаченої відповідачем заробітної плати складає 0 гривень.

Відповідно до Листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.02.2024 №2000-0704-8/29086, що в порядку міжвідомчого обміну від органів ДПС України Пенсійним фондом України на центральному рівні отримані відомості про те, що про позивача за червень 2022 року звітний страхувальник Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області, , страхувальник яким була надана звітність, у складі якої наявні відомості: страхувальником надані відомості про нарахування заробітної плати (доходу) позивача за червень 2022 року у розмірі 26 227,53 грн., відомості про припинення трудових відносин із страхувальником 19.06.2022, а також відомості, що страхувальником самостійно зменшено зайво нараховану суму єдиного внеску у розмірі 5 770, 06 грн. на суму заробітної плати (доходу) позивача на підставі уточнюючого звіту відповідача за 2 квартал 2022 року.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першоїстатті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першоюстатті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другоїстатті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин, а саме: відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленимстаттею 12 Закону України «Про оплату праці».

Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться устатті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені устатті 12 Закону України «Про оплату праці».

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другійстатті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi ст.116 КЗпП України.

Повний розрахунок означає виплату працiвниковi: заробiтної плати, що йому належить (ураховуючи день звiльнення, оскiльки вiн є останнiм робочим днем); грошової компенсацiї за всi невикористанi днi щорiчної вiдпустки, а також додаткової вiдпустки, якщо працiвник має на неї право; вихiдної допомоги (ст. 44 КЗпП) у певних випадках.

Виплата всiх сум вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, що належать працiвниковi пiд час звiльнення, провадиться в день його звiльнення.

Якщо працiвник у день звiльнення не працював, то такi суми мають бути виплаченi не пiзнiше вiд наступного дня пiсля пред`явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi пiд час звiльнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою цих сум.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, цими нормами на роботодавця покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зістаттею 83 КЗпП Українивона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Отже, на підставі встановлених обставин спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату грошової компенсації 96 календарних днів щорічної оплачуваної відпустки, яка не виплачена відповідачем всупереч ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Суд зауважує що сума нарахованих позивачу платежів відповідачем не оспорювалася, відповідних розрахунків не надавалась, по при це долучені відповідачем документи, свідчать про суму невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки саме у розмірі, на який посилається позивачка.

Враховуючи доведеність в межах даної справи заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відупустку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь позивача суму не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 26 227,53 грн. без врахування сплати необхідної суми податків.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 60 919, 68 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (провадження № 6-116цс15) та від 06 квітня 2016 року (провадження № 6-409цс16), невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та дата фактичного проведення з ним остаточного розрахунку.

Частиною першоюстатті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно дост. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно розрахунку позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 60 916,68 грн.

Вказаний розрахунок перевірявся судом, та відповідає вимогам закону.

Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першоїстатті 9 ЦК Українитака спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченомустаттею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного з урахуванням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі №165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року).

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 26 227,53 грн., що відповідає сумі заборгованості по заробітній платі, встановленої судом.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити, з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тому суд приходить до висновку, про часткове задоволення в цій частині позовних вимог та стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 26 227,53 грн.

За змістом пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

У постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №523/14396/19 зазначено, що відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування його на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали відрахуванню податки і збори.

Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Оскільки, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, позивачкою в прохальній частині зазначається про стягнення невиплачених сум працівникові саме з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, з огляду на належність вказаного відповідача до предмету позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги саме до вказаного органу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідач не визнає позовні вимоги, серед іншого, з підстав того, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку, визначеного частиною 1 статті 233 ЦПК України.

Позивачка звернулася до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку, яке обґрунтувала тим, що під час звільнення їй не було повідомлено про нараховані суми, які належать їй до виплати. Позивачка через окупацію смт Ківшарівка була змушена виїхати з місця проживання до більш безпечної території України, а саме до Львівської області та тільки після повернення до м. Харкова позивачка вчинила дії щодо отриманн інформації про нараховану і не виплачену заробітну плату.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Як вбачається з відповіді на адресу представника позивачки, відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської област надав відповідь щодо інформації про нарахування при звільненні ОСОБА_1 , лише 13.02.2024.

Так, перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні почався 14.02.2024 (наступний день після одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) та сплив через три місці 14.05.2024. До суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 11.06.2024, тобто з пропуском строку визначеного статтею 233 КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим. Тобто, стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2016 у справі №6-409цс16.

Враховуючи, що відповідач не виплатив позивачці всі суми, які належали останній в день звільнення станом на 19.06.2022, які залишаються несплачені станом на час розгляду справи, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, тому пропущений строк звернення до суду підлягає поновленню.

На підставістатті 141 Цивільного процесуального кодексу Україниз відповідача (з урахування задоволення позовних вимоги позивача, за сплату яких остання звільнена) на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати, понесені останньою за сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пропорційно до задоволених вимог, тобто у розмірі 43%, що становить 520, 82 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 115, 116 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області, Куп`янського ліцею №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області про стягнення заробітної плати, компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 26 227,53 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 26 227,53 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, всього 55 455 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 06 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 520, 82 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач: Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: Харківська обл., Куп`янський р-н, м. Куп`янськ, вул. Студентська, буд. 2, ;

відповідач: Куп`янський ліцей №4 Куп`янської міської ради Харківської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: Харківська обл., Куп`янський р-н, смт Ківшарівка, буд. 76,.

Суддя: В.В. Барабанова