Дата документу 19.03.2025 Справа № 335/5598/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5598/24
Провадження №22-ц/807/304/25
Головуючий в 1-й інстанції Мінаєв М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Онищенка Е.А.,Трофимової Д.А.,
секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 08 листопада 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за період невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом, яким просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку грошову суму в розмірі 4689,21 доларів США, нараховану в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України як три проценти річних від суми грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі № 335/3894/14-ц з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 у розмірі 32013,62 доларів США. В подальшому, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «ОКСІ БАНК» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 114/2-28 від 18.12.2019, а від ПАТ «ОКСІ БАНК» - до ТОВ ФК «Профіт Капітал» на підставі Договору відступлення права вимоги № 114/2-28-2 від 18.12.2019. Оскільки грошове зобов`язання, визначене вказаним рішенням суду, залишається не виконаним, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України грошової суми, обчисленої з розрахунку трьох процентів річних від суми невиконаного грошового зобов`язання, яка за період з 04.04.2017 по 23.02.2022 становить 4689,21 доларів США. При цьому, оскільки основне грошове зобов`язання обчислюється саме в іноземній валюті, позивач вважає, що й вказана сума має бути стягнута в іноземній валюті.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2024 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за період невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду, - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при складанні тексту позовної заяви та доданих до неї документів дійсно було допущено технічну описку щодо зазначення та додавання договорів відступлення прав вимоги, між тим суд не був позбавлений можливості витребувати відповідні докази у позивача. Крім того, матеріали справи містять копію рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року та ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 року, які мають преюдиційне значення при розгляді даної справи.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Богвч А.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником за всіма правами та обов`язками виступає Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" і гр. ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/17-15/1117-35 за умовами якого Позичальнику надано кредит в розмірі 53000,00 дол. США під 12,00 річних, на строк по 26.06.2026 року.

Окрім того, у забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 26 червня 2006 року. Пунктом 1.2. Договору поруки закріплено, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника ( ОСОБА_1 ), які виникають з умов Кредитного договору.

Вказані обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі № 335/3894/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 року, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_2 про припинення дії кредитного договору, яке було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2015.

Згаданим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 32 013,62 дол. США, що еквівалентно 255 884,86 гривень, та судові витрати в сумі 2 558,84 гривень. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_2 припинення дії кредитного договору залишено без задоволення.

На виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя справі № 335/3894/14-ц було видано виконавчий лист № 335/3894/14-ц від 07.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 у справі № 335/3894/14-ц було постановлено замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у виконавчому провадженні ВП № 50063538 щодо виконання виконавчого листа № 335/3894/14-ц від 07.12.2015 року, виданого на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя по справі № 335/3894/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 32 013,62 дол. США, що еквівалентно 255 884,86 гривень та судові витрати в сумі 2 558,84 гривень.

Як зазначено у вказаній ухвалі суду, підставою для цього було встановлення судом того, що Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрите виконавче провадження ВП № 50063538 з примусового виконання вищезазначеного рішення стосовно ОСОБА_1 , і станом на час вирішення питання про заміну стягувача воно не було завершеним.

24.06.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/23, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а ПАТ «Вектор Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 року (п.п. 2.1., 2.8., п/п № 340 у Додатку № 2 «Реєстр боржників» до Договору № 114 23.

Того ж дня (24.06.2016 р.) між Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги № 24062016, відповідно до ум ПАТ «Вектор Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/17-15 І від 26.06.2006 року (п.п. 2.1., 2.8., п/п № 340 у Додатку № 2 «Реєстр до Договору №24062016).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі копіями Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 і Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 у справі № 335/3894/14-ц.

До позову додані копії Договору відступлення прав вимоги № 114/2-28 від 18.12.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль і ПАТ «ОКСІ БАНК», а також Договору відступлення права вимоги № 114/2-28-2 від 18.12.2019 між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ ФК «Профіт Капітал», на які позивач посилається у тексті позовної заяви. Однак обидва договори надані без додатків у виді реєстру боржників або витягів з них, через що неможливо пересвідчитися, що саме на підставі цих договорів до позивача перейшло право вимоги до відповідачів, і в якому розмірі. Крім того, як було зазначено раніше, - за змістом Ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 у справі № 335/3894/14-ц, ТОВ ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги лише до ОСОБА_1 та на підставі зовсім інших договорів про відступлення прав вимоги, копії яких позивачем не надані.

Також позивач не надав ані копії Кредитного договору № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , ані Договору поруки від 26.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

Відтак, неможливим є встановлення підстав та обсягу солідарного обов`язку ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, і, зокрема, того, що чи поширюється її зобов`язання поручителя на відносини щодо стягнення грошових сум, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, чи існувала заборгованість ОСОБА_1 з виконання рішення суду від 16.03.2015, і якщо існувала, - то який розмір вона складала у період з 04.04.2017 по 23.02.2022. Зокрема, позивач не надав жодного доказу щодо стану виконавчого провадження № 50063538 щодо виконавчого листа № 335/3894/14-ц від 07.12.2015 року, а також не надав жодних відомостей про наявність чи відсутність інших виконавчих проваджень.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що не надавши суду без поважних причин повних та вичерпних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтований позов, в тому числі не надавши письмової відповіді на відзив та доказів, які б спростовували доводи відповідача ОСОБА_1 , позивач не довів обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, і тягар доведення яких покладено саме на позивача, в тому числі: щодо дійсного розміру заборгованості з виконання рішення суду у спірний період, щодо дати, з якої слід обчислювати початок порушення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з виконання рішення суду від 16.03.2015, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, правом вимоги про погашення якої позивач набув в порядку відступлення прав вимоги, щодо підстав вимоги про стягнення з ОСОБА_2 сум, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України; щодо стану виконавчого провадження № 50063538, щодо наявності чи відсутності інших виконавчих проваджень з виконання рішення суду від 16.03.2015 та розміру заборгованості, яка підлягала стягненню в межах таких виконавчих проваджень.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відносяться, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, ТОВ ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом, яким просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку грошову суму в розмірі 4689,21 доларів США, нараховану в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України як три проценти річних від суми грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду за період з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивач не надав до позову копії Кредитного договору № 014/17-15/1117-35 від 26.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , копії Договору поруки від 26.06.2006 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Такі докази не надані і до апеляційної скарги. У зв`язку із чим неможливо встановити, зокрема підстави та обсяг солідарного обов`язку ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, і, чи поширюється її зобов`язання поручителя на відносини щодо стягнення грошових сум, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 у справі № 335/3894/14-ц було постановлено замінити стягувана - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у виконавчому провадженні ВП № 50063538 щодо виконання виконавчого листа № 335/3894/14-ц від 07.12.2015 року, виданого на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя по справі № 335/3894/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 32 013,62 дол. США, що еквівалентно 255 884,86 гривень та судові витрати в сумі 2 558,84 гривень.

Доказів переходу права вимоги до позивача відносно боржника ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Що стосується розміру заборгованості відносно якого нараховано три проценти річних у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, то як вірно зазначив суд першої інстанції в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі № 335/3894/14-ц у період з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року (період нарахування заборгованості за вимогами позову), обома солідарними боржниками. А в такому випадку суд позбавлений можливості достовірно перевірити доводи позову щодо розміру заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак за наведених вище умов ухвалення обґрунтованого рішення про задоволення позову є неможливим, оскільки воно ґрунтувалось би лише на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 березня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: Е. А. Онищенко

Д. А. Трофимова