КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/583/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Явір-Житлобуд-2" про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року в складі судді Журибеди О. М.,

встановив:

03.08.2021 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на підставі типового договору, КП «Київтеплоенерго»підготовлено та опубліковано в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085) договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води.

Свідоцтвом повного і беззастережного прийняття умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, від послуг у встановлено законодавством порядку остання не відмовлялася.

Проте, ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2021 складає 15 767,79 грн.

Позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор), прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 22169,15 грн.

Згідно п. 3.4.2 вказаного Договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1 та/або додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті »Хрещатик» від 06.08.2014 №111(4511).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь : заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 17 724,97 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 444,18 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 736,46 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 31,33 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ТОВ "Явір-Житлобуд-2".

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості на загальну суму 15 767,79 грн, яка виникла за період до 01.05.2018, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що по заявленим вимогам пропущено строк позовної давності, про застосування якої подано відповідну заяву.

Оскільки в квартирі АДРЕСА_1 послуга з теплопостачання не надавалась, прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії вказаної квартири відбулось 09.01.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з травня 2018 року по лютий 2020 року в розмірі 13 327,52 грн слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

З розрахунку заборгованості від 01.06.2021 вбачається, що відповідачем у період з лютого 2020 року по травень 2021 року сплачено за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води 8 102, 68 грн, що свідчить про те, що у відповідача наявна переплата, а тому в позовних вимогах слід відмовити в повному обсязі.

23.01.2024 КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з опалення у розмірі 17 724, 97 грн, за спожиті з 01.05.2018 послуги з опалення у розмірі 1 954,59 грн, за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 31,33 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» за спожиті до 01.05.2018 послуги з опалення у розмірі 17 724, 97 грн, за спожиті з 01.05.2018 послуги з опалення у розмірі 1 954,59 грн, за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 31,33 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 надавались послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , проти чого остання не заперечувала, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Вважає, що КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року, який був продовжений на строк дії карантину, а з 24 лютого 2022 рок у було запроваджено воєнний стан.

Відповідач з заявами про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води або про надання неякісних послуг у встановленому законом порядку не зверталась.

Враховуючи часткову оплату відповідачем за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які були враховані позивачем, заборгованість за централізоване опалення та гаряче водопостачання станом на 16.01.2024 становить:

за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 17 724,97 грн;

за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 1 954,59 грн;

за спожиті з 0105.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води - 31,33 грн.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ПАТ «Київенерго» на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11.10.2018 передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «Київенерго» за період з 01.08.2018 до дати укладання цього договору та коригувань платежів - Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 та опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 (4511).

З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

В газеті «Хрещатик» позивачем опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).

Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 . Підстава для державної реєстрації: договір міни від 23.12.2015.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованість відповідача за спожиті з 12.2015 року до травня 2018 року за послуги:

- з централізованого опалення становить 17724,97 грн,

- з централізованого постачання гарячої води - 4 444,18 грн.

Заборгованість відповідача за спожиті з травня 2018 року до травня 2021 року за послуги :

з централізованого опалення становить 15 736,46 грн;

- з централізованого постачання гарячої води - 31,33 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Тобто, зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил , що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 09.11.2017).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» згідно визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1706цс15, від 11 листопада 2015 у справи № 6-1192цс15 та Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 904/6293/17.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання з оплати наданих послуг є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення заборгованості виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, набуття права грошової вимоги внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) ніяким чином не впливає на початок відліку строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду з цим позовом у серпні 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21.

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Із наданого суду розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 станом на березень 2017 року заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення становить 6027,69 грн.

З огляду на те, що вказані позовні вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності, сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 17 724,97 грн підлягають задоволенню частково, в сумі 11 697,28 грн ( 17 724,97 грн - 6 027,69 грн).

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду по всім вимогам, які заявлені до 01.05.2018.

Апеляційний суд також не погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність заперечень відповідача в тій частині, що послуги з теплопостачання до 09.01.2020 їй не надавались.

Відповідно до наданих відповідачем доказів, 03 березня 2016 року ТОВ "Явір-Житлобуд-2" та ОСОБА_1 складено Акти про опломбування лічильників пломбою.

Судом першої інстанції також взято до уваги Акт обстеження комісії у складі працівників ТОВ "Явір-Житлобуд-2" від 31 жовтня 2019 року.

Відповідно до вказаного Акту обстеження, комісією у складі головного інженера, начальника ЕТВ та слюсаря-сантехніка було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 д на предмет підключення до системи централізованого опалення та систем ХВП, ГВП. На момент обстеження: ввідна запірна арматура системи опалення квартири знаходиться в закритому положенні, опалювальні прилади демонтовані, відповідно послуги з теплопостачання не надається; ремонтні роботи в квартирі почали проводитись на початку вересня 2019 року до цього часу в квартирі не проживали і послугами ХВП, ГВП та ЦО не користувались.

Судом також враховано, що КП "Київтеплоенерго" 09.01.2020 підписано Акт прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії №1042.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169).

Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169).

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169).

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169).

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Доказів на підтвердження звернення відповідача до органу місцевого самоврядування із заявою про відключення належної їй квартири від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 1 954,59 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, н а загальну суму 19 710,89 грн (17 724,97 грн +1954,59 грн +31,33 грн).

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, за подання апеляційної скарги - 3 405 грн, всього 5 675 грн .

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково ( 51,96%), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 2 948,73 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ площа Івана Франка, 5) заборгованість в сумі 19 710,89 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 948,73 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук