Справа № 127/1942/25
Провадження № 2/127/275/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1758 від 31.03.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Піпко А.М., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» на користь ОСОБА_1 за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1758 від 31.03.2022 року грошову суму 78495,64 грн., що включає: 74439,40 грн. - основний борг, 3327,21 грн. - інфляційні втрати, 729,03 грн. - 3 % річних за станом на 17.01.2025 року включно, а органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі розрахувати остаточну суму 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за правилами, визначними у мотивувальній частині рішенні суду у цій справі, а саме за формулою: сума непогашеної заборгованості (основний борг) * 3 % річних * кількість днів прострочення / кількість днів у відповідному році, починаючи з 18.01.2025 року до моменту повного виконання рішення суду щодо сплати основного боргу.

Позов мотивований тим, що між позивачем та ТОВ «Енера Вінниця» 31.03.2022 укладено договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1758.

За умовами договору позивач має право продавати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного господарства, а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені договором.

На виконання умов Договору генеруючою установкою приватного домогосподарства позивача за період з 01.07.2024 року по 30.10.2024 року було вироблено та передано відповідачу електричну енергію загальною вартістю до сплати на суму 93049 грн. 24 коп.

Дана сума по оплаті виробленої та переданої електроенергії виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства позивача, що перевищує місячне споживання електричної енергії, відповідачем не заперечується, підтверджується наступними доказами:

-актами купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2024 року, 31.07.2024 року, 31.08.2024 року, 30.09.2024 року, 31.10.2024 року, що додаються;

-актом звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.06.2024 року по 16.12.2024 року між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 за Договором № 1758 від 31.03.2022 року.

Натомість відповідач зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, адже позивачу не було виплачено усієї вищевказаної суми придбаної відповідачем електроенергії.

У виписках по картках/рахунках АТ КБ «Приватбанк», відображено надходження коштів на рахунок позивача в період з 01.07.2024 року по 21.12.2024 року, а у акті звірки взаємних розрахунків, що додаються, відповідні оплати за цей період по Договору.

Станом на 16.12.2024 року борг складав 95042 грн. 09 коп., але у зв`язку з оплатою в грудні 2024 року залишку заборгованості за червень 2024 року та боргу за листопад 2024 року станом дату звернення до суду із цією позовною заявою борг відповідача перед позивачем за Договором становить 74439 грн. 40 коп., що також підтверджується доданим позивачем розрахунком основного боргу за договором № 1758 від 31.03.2022 року, складеного 17.01.2025 року.

Однак відповідач у порушення умов Договору постійно затримує виконання своїх зобов`язань, сплачує не в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Внаслідок того, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договором, на даний час не сплатив борг за Договором в сумі 74439 грн. 40 коп., тому позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача окрім вищевказаного боргу інфляційних втрат та 3 % річних, а також з вимогою нарахування 3 % річних до моменту повного виконання рішення суду.

Згідно розрахунку ціни позову від 17.01.2025 року, що проведений в системі «ЛІГА-ЗАКОН», борг за Договором № 1758 від 31.03.2022 року складає 74439 грн. 40 коп., інфляційні втрати складають 3327 грн. 21 коп., 3 % річних - 729 грн 03 коп.., а разом 78495 грн. 64 коп.

На підставі ухвали суду від 21.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1758 від 31.03.2022 року.

Окрім того, вказаною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача Піпко А.М. про витребування доказів по справі, а саме: витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» (, юридична адреса: 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 131) для долучення до матеріалів справи належним чином посвідчені копії наступних документів:

довідку про заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» заборгованості перед ОСОБА_1 (РНОКПП за ДРФО НОМЕР_1 ) за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством (Вінницька область, Калинівський, нині Хмільницький район, с. Іванів, вул. Залізнична, 34) № 1758 від 31.03.2022 року (коротко - Договір № 1758 від 31.03.2022 року), суму такої заборгованості, період її виникнення (щомісячно);

звіти про обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії згідно Договору № 1758 від 31.03.2022 року за період за 2024 рік;

відповідь на досудову вимогу ОСОБА_1 від 21.11.2024 року (вх. № 1.2/4332 від 21.11.2024).

На виконання вказаної ухвали в частині витребування доказів, представником відповідача до суду надано належним чином завірену довідку про заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» заборгованості перед ОСОБА_1 за Договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством (Вінницька область, Калинівський, нині Хмільницький район, с. Іванів, вул. Залізнична, 34) № 1758 від 31.03.2022 року (коротко - Договір № 1758 від 31.03.2022 року), суму такої заборгованості, період її виникнення (щомісячно);

-звіти про обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії згідно Договору № 1758 від 31.03.2022 року за період за 2024 рік;

-відповідь на досудову вимогу ОСОБА_1 від 21.11.2024 року (вх. № 1.2/4332 від 21.11.2024).

Також 05.02.2025 року представником відповідача Обертюх Т.С. до суду через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про те, що позивач висунув позовну вимогу щодо стягнення заборгованості з липня 2024 по жовтень 2024 в сумі 74 439,40 грн. договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством» № 1758.

Згідно актів купівлі-продажу електричної енергії та звітів про обсяги та напрями перетоків електричної енергії за період з липня по жовтень 2024 року нараховано:

- липень 2024 р. в сумі- 28812,87грн (з податками) -23194,36грн.-(без податків);

- серпень 2024 р. в сумі- 39128,78грн. (з податками) - 31498,67грн. (без податків);

- вересень 2024 р. в сумі- 27043,30грн. (з податками) -21769,86грн. (без податків);

- жовтень 2024 р. в сумі- 20604,16грн(з податками) -16586,35грн. (без податків);

разом 115 589,11грн. 93 049,24 грн. (без податків);

Товариство до відзиву додано платіжні інструкції на підтвердження обставини, що здійснено часткову сплату вищезазначеної заборгованості в сумі 18 609,84 грн. до відкриття судом провадження Лутковському А.В. як представнику позивачки, згідно довіреності від 20.09.2023: 10.09.24 - 4638,87 грн., 11.10.24- 6299,73 грн., 05.11.24 - 4353,97 грн., 03.12.24 - 3317,27 грн., що разом становить 18 609,84 грн.

Товариство здійснило сплату залишку вищезазначеної заборгованості після відкриття судом провадження в сумі 74 439,39 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством» №1758 визнаються Товариством повністю і заборгованість в сумі 74 739,39 грн. оплачена повністю, а тому просить суд закрити провадження у цій частині позовних вимог.

Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 327,21 грн. та 3% річних в сумі 729,03 грн, представник позивача у відзиві, посилаючись на частину третю статті 551 ЦК України, якою встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також на практику Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04.06.2018 р. у справі № 908/1453/14, від 21.01.2021 р. у справі № 927/704/19, від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18, обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є: критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; монопольне становище контрагента; стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань; існування дебіторської заборгованості, і надаючи відповідні докази, які підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунку. Просить врахувати вищевикладене при винесенні рішення та зменшити розмір неустойки: інфляційні в сумі 3 327,21 грн. та 3% річні в сумі 729,03 грн. з урахуванням наданих доказів, які підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунку.

Крім того просить зменшити розмір правової допомоги в сумі 9 689,60 грн. в зв`язку з непропорційністю обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), і з огляду на складність справи та існуючу сталу практику з розгляду даної категорії справ. Судовий збір залишити за позивачем. Провести судовий розгляд без участі представника ТОВ «ЕНЕРА».

В свою чергу 10.02.2025 року представник позивача адвокат Піпко А.М. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в яких з урахуванням того, що відповідачем було сплачено на рахунок позивача основну суму боргу у розмірі 74439,40 грн., позивач бажає скористатися наданим йому правом на зменшення позовних вимог та заявляє до стягнення з відповідача 3327,21 грн. інфляційні втрати, 729,03 грн. 3 % річних за станом на 17.01.2025 року включно, а інші позовні вимоги не підтримує у зв`язку з їх фактичним задоволенням та відсутність потреби стягнення трьох відсотків річних до моменту повного виконання рішення суду щодо сплати основного боргу, адже останній повністю сплачено.

Просив суд прийняти до розгляду дану заяву про зменшення позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» на користь ОСОБА_1 за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1758 від 31.03.2022 року грошову суму в розмірі 4056,24 грн., що включає: 3327,21 грн. інфляційні втрати, 729,03 грн. 3 % річних за станом на 17.01.2025 року включно, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 968,96 грн. і витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 9689,60 грн.

Крім того, представник позивача адвокатом Піпко А.М. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив представника відповідача, в якому в першу чергу висловив свої заперечення щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, оскільки провадження відкрито за всіма вимогами, а не по кожній окремо та закрити провадження по справі можливе лише в разі, якщо всі вимоги вирішено, тобто між сторонами не залишилось неврегульованих питань по предмету спору, а тому просить суд відхилити його як безпідставне та необґрунтоване.

Також представник позивача у відповіді на відзив висловив свої заперечення проти зменшення розміру неустойки, оскільки для цього немає законних підстав. Вказує на те, що у позовній заяві позивач ретельно обґрунтував те, що для стягнення неустойки, передбаченої договором, відсутні законні підстави, адже на час дії воєнного стану її нарахування зупинено. Жодних заперечень з цього приводу відповідач не навів, натомість помилково ототожнив неустойку з передбаченими ст. 625 ЦПК України відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання у формі стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, а тому безпідставно просить їх зменшити, що не передбачено законом.

Посилається на постанову Верховного суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019 року, у якій зроблено такі правові висновки.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В постанові Верховного Суду у справі № 917/991/22 від 23.11.2023 року вказано наступне.

7.47. Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №341/915/16-ц).

7.48. Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 на які посилається скаржник).

7.49. Таким чином вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такі висновки викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (на яку посилається скаржник).

7.50. Визначені частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 №902/417/18, від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц та у постановах Верховного Суду від 20.02.2023 у справі №910/15411/21, від 15.06.2023 у справі №921/94/21, від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, від 07.03.2023 у справі №910/17556/21, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21, від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/1379/20), від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/474/20), від 07.09.2021 у справі №927/184/13-г (927/1074/20), від 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17, від 05.07.2019 у справі №905/600/18 викладені правові висновки щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних.

Отже з урахуванням вищевикладена представник позивача звертає увагу на те, що в суду відсутні законні підстави для зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних і немає потреби перевіряти доводи відповідача щодо обґрунтування суми, до якої він вважає слід зменшити їх розмір.

Також щодо зменшення розміру правової допомоги в сумі 9689,60 грн. в зв`язку з непропорційністю обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) і з огляду на складність справи та існуючу сталу судову практику з розгляду даної категорії справ.

Звертає увагу суду, що надання правничої допомоги продовжується після подання позовної заяви, зокрема, у формі підготовки заяви про зменшення позовних вимог, даної відповіді на відзив, а тому виходячи з обсягу наданих послуг, ціни позову, гонорар в розмірі 9689,60 грн. є таким, що відповідає встановленим законом вимогам, а відсутність його компенсації фактично призведе до матеріальних втрат позивача і, як наслідок, порушення права на мирне володіння своїм майном.

Крім того, зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, чого відповідачем не зроблено, а лише безпідставно заявлено про зменшення таких витрат та самого розміру таких витрат не спростовано.

З урахуванням вищевикладене, позивач вважає, що відповідач не спростував доводи позовної заяви в частині стягнення з нього на користь позивача інфляційних витрат, 3 % річних, судового збору та витрат на правову допомогу та не надав підтверджуючі докази, які спростовують доводи позовної заяви, а аргументи відповідача щодо закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу є помилковими.

20.02.2025 року на підставі ухвали суд прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі №127/1942/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 1758 від 31.03.2022 року , до розгляду в даному провадженні та призначено судове засідання з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив позов з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але у матеріалах справи наявна заява про здійснення розгляду справи без участі представника відповідача, із врахуванням викладеної позиції у відзиві на позов.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» 31.03.2022 укладено договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1758.

За умовами договору позивач має право продавати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного господарства, а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені договором.

На виконання умов Договору генеруючою установкою приватного домогосподарства позивача за період з 01.07.2024 року по 30.10.2024 року було вироблено та передано відповідачу електричну енергію загальною вартістю до сплати на суму 93049 грн. 24 коп.

Дана сума по оплаті виробленої та переданої електроенергії виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства позивача, що перевищує місячне споживання електричної енергії, відповідачем не заперечується, підтверджується наступними доказами:

- актами купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2024 року, 31.07.2024 року, 31.08.2024 року, 30.09.2024 року, 31.10.2024 року, що додаються;

- актом звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.06.2024 року по 16.12.2024 року між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 за Договором № 1758 від 31.03.2022 року.

Натомість відповідач зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, адже позивачу не було виплачено усієї вищевказаної суми придбаної відповідачем електроенергії.

У виписках по картках/рахунках АТ КБ «Приватбанк» відображено надходження коштів на рахунок позивача в період з 01.07.2024 року по 21.12.2024 року, та у акті звірки взаємних розрахунків, та відповідні оплати за цей період по Договору.

Судом встановлено, що станом на 16.12.2024 року борг складав 95042 грн. 09 коп., але у зв`язку з оплатою в грудні 2024 року залишку заборгованості за червень 2024 року та боргу за листопад 2024 року станом дату звернення до суду із цією позовною заявою борг відповідача перед позивачем за Договором становить 74439 грн. 40 коп., що також підтверджується доданим позивачем розрахунком основного боргу за договором № 1758 від 31.03.2022 року, складеного 17.01.2025 року.

Однак відповідач у порушення умов Договору постійно затримує виконання своїх зобов`язань, сплачує не в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Згідно актів купівлі-продажу електричної енергії та звітів про обсяги та напрями перетоків електричної енергії за період з липня по жовтень 2024 р нараховано:

- липень 2024 р. в сумі 28812,87грн (з податками) -23194,36грн. (без податків);

- серпень 2024 р. в сумі 39128,78грн. (з податками) - 31498,67 грн. (без податків);

- вересень 2024р. в сумі- 27043,30грн. (з податками) -21769,86 грн. (без податків);

- жовтень 2024 р. в сумі- 20604,16грн(з податками) -16586,35грн. (без податків);

разом 115 589,11грн. 93 049,24грн. (без податків).

Згідно платіжних інструкцій відповідачем здійснено часткову сплату вищезазначеної заборгованості в сумі 18 609,84 грн. до відкриття судом провадження ОСОБА_2 як представнику позивачки, згідно довіреності від 20.09.2023: 10.09.24 - 4638,87 грн., 11.10.2 4- 6299,73 грн., 05.11.24 - 4353,97 грн., 03.12.24 - 3317,27грн., що разом становить 18 609,84 грн.

Внаслідок того, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договором, на даний час не сплатив борг за Договором в сумі 74439 грн. 40 коп., тому позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача окрім вищевказаного боргу інфляційних втрат та 3 % річних, а також з вимогою нарахування 3 % річних до моменту повного виконання рішення суду.

Згідно розрахунку ціни позову від 17.01.2025 року, що проведений в системі «ЛІГА-ЗАКОН», борг за Договором № 1758 від 31.03.2022 року складає 74439 грн. 40 коп., інфляційні втрати складають 3327 грн. 21 коп., 3 % річних - 729 грн 03 коп.., а разом 78495 грн. 64 коп.

Товариство здійснило сплату залишку вищезазначеної заборгованості після відкриття судом провадження в сумі 74 439,39 грн.

В свою чергу позивачем зменшено позовні вимоги в яких просить стягнути інфляційні втрати складають 3327 грн. 21 коп., 3 % річних - 729 грн 03 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про енергетичну ефективність", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні договори, серед яких є договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом - домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за "зеленим" тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства.

Згідно з п. 3.3.4 глави 3.3 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством укладається між постачальником універсальних послуг та власником (одним із власників за згодою інших співвласників) цього приватного домогосподарства і є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил).

Відповідно до пункту 11.3.18 глави 11.3. розділу ХІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством. Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства. Спори, які виникають між побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг під час укладення договору та купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, вирішуються в установленому законодавством порядку.

Плату за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, постачальник універсальних послуг має перераховувати на рахунок побутового споживача відповідно до договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством (пункт 11.3.19. глави 11.3. розділу ХІ ПРРЕЕ).

Розрахунковим періодом для встановлення постачальнику універсальних послуг розміру оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, є календарний місяць (пункт 11.3.20. глави 11.3. розділу ХІ ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.

Отже, враховуючи зменшені позовні вимоги, судом встановлено, що відповідач заборгував позивачу з урахуванням сплати основної суми заборгованості у розмірі 74 439 грн. 40 коп., яку останній визнав та сплатив після відкриття провадження у даній справі, також інфляційні втрати, які складають 3327 грн. 21 коп., 3 % річних - 729 грн 03 коп.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав позивача.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ЕнераВінниця» на користь позивача 3327 грн. 21 коп. інфляційних втрат та 3 % річних - 729 грн 03 коп. підлягають задоволенню. Наведений розрахунок відповідачем не спростовано.

Отже, враховуючи, що відповідачем після подання позову було перераховано на банківський рахунок позивача весь основний борг за договором, однак це не є підставою для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору, адже такий спір існував на час пред`явлення позову і продовжує існувати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

В постанові Верховного Суду у справі № 638/3792/20 від 20.09.2021 року зроблено наступні правові висновки, а саме, що прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Окрім того, перепоною в задоволенні прохання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог є також те, що провадження відкрито за всіма вимогами, а не по кожній окремо та закрити провадження по справі можна в разі, якщо всі вимоги вирішено, тобто між сторонами не залишилось неврегульованих питань по предмету спору.

Тому, суд відхиляє таке прохання відповідача, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд має своєю ухвалою закрити частину провадження у справі в частині вимог стягнення основного боргу.

Також щодо заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що із ст. 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відтак, правові підстави для закриття провадження в частині заявлених вимог щодо основного боргу, зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Звертаючись до суду із позовом у 2025 році, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість у розмірі 74439 грн. 40 коп., інфляційні втрати складають 3327 грн. 21 коп., 3 % річних - 729 грн 03 коп., а разом 78495 грн. 64 коп.

Після подання позову, відповідач сплатив позивачеві основний розмір заборгованості у розмірі 74439 грн. 40 коп.

Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з ТОВ «Енера Вінниця» на користь позивача слід стягнути 968 грн. 96 коп. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви.

Також ОСОБА_1 заявляла вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9 889 грн. 60 коп.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

У ч. 3ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв адвокат Піпко А.М.. на підставі Договору № 2 від 25.12.2024 року (а. с. 43-45) та копію ордеру (а. с. 46). На підтвердження розміру понесених витрат адвокат Лутковської Н.В. надав: рахунок про оплату послуг адвоката у розмірі 4844,80 грн. (а. с. 46 зворотній бік) і зобов`язана ще сплатити адвокатові таку ж суму 4844,80 грн. протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, Верховний Суд в постанові у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року зроблено правовий висновок про те, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У постанові Верховного Суд у справі № 823/2638/18 від 16.05.2019 року суд зробив висновок, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції.

В постанові Верховного суду у справі № 826/2689/15 від 09.04.2019 року зроблено правовий висновок про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на вищенаведені норми Закону та практику їх застосування, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу позивача у даній справі, адже до позовної заяви додано усі належні докази на підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу, а відповідач заявлений розмір витрат на правову допомогу жодними належними доказами не спростований, а лише заявлено вимогу про зменшення такої суми до у зв`язку із непропорційністю обсягу надання адвокатом послуг та виконання робіт і часу витраченого на виконання відповідних робіт, складності справи та існуючу сталу практику з розгляду даної категорії справі, і з чим суд також не погоджується.

Отже, з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 9 689 грн. 60 коп. понесених судових витрат на правничу допомогу в суді.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 526 ч. 1 ЦК України, ст. 63 ч. 5 п. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 3327 гривень 21 копійку (три тисячі триста двадцять сім гривень 21 копійку) інфляційних втрат та 3 % річних - 729 гривень 03 копійки (сімсот двадцять дев`ять гривень 03 копійки) від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 968 гривень 96 копійок судового збору та 9 689 гривень 60 копійок понесених судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», код ЄДРПОУ 41835359, місцезнаходження: вул. Пирогова, буд. 131, м. Вінниця.

Суддя