Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3604/24

Номер провадження: 2/511/92/25

19 березня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Роздільяннський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та від сплати аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви.

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду вище вказаною позовною заявою в якій просив: звільнити його від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів з 03.08.2020 року та від сплати аліментів на утримання дітей до досягнення молодшою дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 року, який Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.08.2016 року розірвано. Заочним Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривен на кожну дитину щомісячно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.11.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Станом на 24.06.2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 409827,20грн. Проте позивач зазначає, що з 2020 року у нього почалися проблеми зі здоров`ям. З 25.08.2020 року по 25.08.2021 рік йому призначено 2 група інвалідності та була протипоказана фізична та емоційна напруга. У зв`язку з чим він зобов`язаний був скоротити свою працю на неофіційній роботі. Коштів не вистачало на особисте утримання. З 28.09.2021 по 28.09.2023 роки йому призначали 3 групу інвалідності, але так само заборонили фізичні та психоемоційні навантаження. З 27.09.2023 по 27.09.2024 роки йому підтвердили 3 групу інвалідності, так як проблеми зі здоров`ям залишилися. З 16.10.2023 року по 24.08.2024 року він перебував на військовій службі та захищав Батьківщину. Після звільнення з військової служби його здоров`я погіршилося ще більше та з 05.08.2024 року у нього вкотре підтвердили 3 групу інвалідності. Під час проходження військової служби, більше половини свого грошового забезпечення він передавав своїм дітям. Також він являється учасником бойових дій. Наразі окрім соціальної допомоги, яка надається йому як особі з інвалідністю 3 групи- більше не має заробітку. Соціальна допомога складає 2361 грн.

22 листопада 2024 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову. ( а.с.39-45)

Так, вказала, що Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року у цивільній справі № 511/3266/14-ц з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04 листопада 2014 року та до досягнення дітьми повноліття. 17 лютого 2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області їй було видано виконавчий лист про стягнення аліментів, який нею в подальшому було пред`явлено до примусового виконання до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановою Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 січня 2016 року було відкрите виконавче провадження № 50529112 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа № 2/511/64/15 виданого 17 лютого 2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області (ВП № 50529112). Однак, ОСОБА_1 аліменти не сплачує на утримання дітей, у зв`язку з чим, станом на 24.06.2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 409827,20грн.

Крім того, зазначила, що твердження позивача, що він нібито завжди матеріально забезпечував дітей, не відповідають дійсності та не підтверджені жодним доказом. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що обов`язок батьків утримувати дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Також вказує, що як зазначено позивачем, у зв`язку з інвалідністю йому нібито з 03 серпня 2020 року по 25 серпня 2021 року була протипоказана фізична та емоційна напруга, однак жодних доказів на підтвердження даних обставин позивач не надав.

Окрім того, позивач зазначає, що інвалідність у позивача третьої групи, є робочою групою у полегшених умовах, але боржник до цього часу офіційно не працевлаштувався.

Наполягає, що посилання позивача на наявність у нього 3 групи інвалідності не мають істотного значення для вирішення даної цивільної справи, оскільки позивач може працювати.

Третя особа, Роздільяннський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), не подала до суду пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.

Ухвалою судді Роздільнянського суду Одеської області від 27 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29).

Ухвалою Роздільнянського суду Одеської області від 03 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.62-63).

Ухвалою Роздільнянського суду Одеської області від 20 грудня 2024 року прийнято до свого провадження, у зв`язку звільненням судді ОСОБА_7 у відставку та призначено справу до розгляду. ( а.с.69)

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, послалась на обставини зазначенні у відзиві. Крім іншого вказала, що позивач є фізично здоровою людиною, і може утимувати своїх дітей.

Третя особа: представник - Роздільяннського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та прийняття рішення покладають на розсуд суду. ( а.с.79).

Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 року, який Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.08.2016 року розірвано. ( а.с.4)

Заочним Рішенням Роздільнянчського районного суду Одеської області від 20.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривен на кожну дитину щомісячно, з урахуванням індексу інфляції відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.11.2014 року до досягнення дітьми повноліття.

17 лютого 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області видав виконавчий лист щодо примусового виконання зазначеного рішення суду від 20 січня 2015 року у цивільній справі № 511/3266/14-ц, провадження № 2/511/64/15.

Постановою Роздільяннського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50529112 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 511/3266/14-ц, провадження № 2/511/64/15.

ОСОБА_1 аліменти не сплачує, у зв`язку з чим станом на 24.06.2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 409827,20грн., що вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем у виконавчому провадженні № 50529112. (а.с. 5-11).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААБ № 731148 від 25 серпня 2020 року, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 вересня 2021 року, дата чергового переогляду 25 серпня 2022 року, та протипоказана фізична та емоційна напруга (а.с. 12).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААБ № 514807 від 28 вересня 2021 року, ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 жовтня 2023 року, дата чергового перегляду 28 вересня 2023 року. Висновок про умови та характер праці в довідці не вказаний (а.с. 13).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААБ № 495352 від 27 вересня 2023 року, ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 жовтня 2024 року, дата чергового переогляду 27 вересня 2024 року. Висновок про умови та характер праці в довідці не вказаний (а.с. 14).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААБ № 076223 від 09 вересня 2024 року, ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 жовтня 2026 року, дата чергового переогляду 01 жовтня 2026 року. Висновок про умови та характер праці в довідці не вказаний (а.с. 15).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1328 від 28.09.2021 року, ОСОБА_1 рекомендована праця без значних фізичних та психоемоційних навантажень, нічних змінах в комфортних умовах. ( а.с.17)

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1298 від 09.09.2024 року, ОСОБА_1 протипоказана праця з фізичними та психоемоційними перенавантаженнями. ( а.с.18)

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойовиї дій, серії НОМЕР_1 від 27 серпня 2024 року. (а.с. 19).

З довідки № 379/7 від 10.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу, як інвалід 3 групи у розмірі 2361,00 грн.( а.с.20)

Відповідно до довідки виданої Щербанським старостинським округом Лимманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №202 від 16.09.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мешкає один. ( а.с.21)

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує та бере більш активну участь у її вихованні. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Згідно правового висновку, викладеного в Постанові ВС від 28.09.2022р. припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)).

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17 (№ 61-2278св18), від 18 січня 2018 року по справі №706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі №753/23672/16-ц.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).

Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)).

З аналізу вказаних норм вбачається, що припинення стягнення аліментів можливе у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, чи коли дитина проживає з іншим із батьків. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Так, позивач в обґрунтування необхідності звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, посилався на те, що він є особою з інвалідністю другої групи, загального захворювання, встановленої 25.08.2020 року. З 28.09.2021 року до 09.09.2026 року йому встановлено третю групу інвалідності та протипоказана фізична та емоційна напруга.

Проте відповідно, до довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією від 25.08.2020 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, та протипоказана фізична та емоційна напруга.(а.с.12). Відповідно до довідок до акту огляду медико-соціальної експертною комісією від 28 вересня 2021 року, 27 вересня 2023 року та від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності за загальним захворюванням, жодних обмежень щодо роботи у довідках до акту огляду МСЕК не зазначено. ( а.с.13, 14, 15) Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1328 від 28.09.2021 року, ОСОБА_1 рекомендована праця без значних фізичних та психоемоційних навантажень, нічних змінах в комфортних умовах. (а.с.17). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1298 від 09.09.2024 року, ОСОБА_1 протипоказана праця з фізичними та психоемоційними перенавантаженнями. (а.с.18)

Судом встановлено, що позивачу не було заборонено працювати, йому було рекомендована праця без значних фізичних та психоемоційних навантажень.

Так, аліменти присуджено у 2015 році, заборгованість накопичувалась з листопада 2014 року по червень 2024 року, тобто з листопада 2014 року по серпень 2020 року позивач мав можливість працювати без обмежень.

Також, позивач в позовній заяві зазначав, що під час проходження військової служби, більше половини свого грошового забезпечення він передавав своїм дітям, однак ці обставини позивачем жодним доказом не підтверджено.

Крім того, позивач також посилається на недостатність свого доходу, який складає лише пенсія у розмірі 2361 грн. Однак суд не вважає це підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою збільшення свого доходу. В будь-якому випадку, недостатність доходу позивача не має істотного значення в контексті положень ч. 2 ст. 197 СК України.

Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 продовжує проживати саме з відповідачкою ОСОБА_8 та знаходиться на її утриманні. Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 знаходиться в місцях позбавлення волі з 2024 року. А до того часу, теж проживав з матір`ю та знаходився на її утриманні.

Відповідно до довідки виданої Щербанським старостинським округом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №202 від 16.09.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мешкає один. ( а.с.21)

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача щодо існування істотної обставини, яка припиняє його обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей, які стягуються з нього на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.01.2015 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дітей та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач не мають істотного значення для справи, оскільки позивач має третю групу інвалідності і може працювати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180-183,192,197СК України, ст.ст. ст.12,13,19, 76-81, 259,263- 265,268,273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Роздільяннський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та від сплати аліментів на утримання дітей, відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 20 березня 2025 року

Суддя С. І. Гринчак