Справа № 686/975/25
Провадження № 2/686/2194/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 березня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

встановив:

13.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 129 500,00 грн., в обґрунтування якого вказала, що 23 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі, оформленим як розписка, попередній договір щодо укладення в майбутньому, не пізніше 30.09.2021 р., договору купівлі-продажу земельних ділянок с/г призначення, площею 2,06 га з кадастровими номерами :01:001:1863, :01:001:2031, :01:001:2209 та отримання ОСОБА_2 129 500,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, в якості ціни продажу земельних ділянок. Однак, до вказаного у розписці строку сторони не уклали договір купівлі-продажу землі, а згодом, як стало відомо ОСОБА_1 з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельну ділянку кадастровий номер :01:001:1863 було відчужено та зареєстровано за іншою особою ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що ОСОБА_2 безпідставно набула майно, а саме грошові кошти у сумі 129 500 грн., належні ОСОБА_1 , остання просить в порядку ст. 1212 ЦК України повернути їй зазначену вище суму боргу, а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечив.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом об`єктивно встановлено, що 23 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі попередній договір (у формі розписки) щодо укладення в майбутньому, не пізніше 30.09.2021 р., договору купівлі-продажу земельних ділянок с/г призначення, площею 2,06 га з кадастровими номерами :01:001:1863, :01:001:2031, :01:001:2209 та отримання ОСОБА_2 129 500,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, в якості ціни продажу земельних ділянок.

Однак, до вказаного у розписці строку сторони не уклали договір купівлі-продажу вище зазначених земельних ділянок.

Окрім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №394466602 від 11.09.2024 року, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1863 було відчужено шляхом укладення договору дарування та 28.02.2023 року право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Водночас, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:2031 та :01:001:2209 перебувають у власності відповідачки, що підтверджується інформаційною довідкою №394458214 від 11.09.2024 року.

Таким чином, відчуження відповідачкою земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1863, яка мала бути предметом договору купівлі-продажу земельних ділянок с/г призначення у майбутньому, підтверджує факт того, що ОСОБА_2 порушила умови виконання розписки від 23.06.2020 року та остання зобов`язана повернути позивачці кошти в сумі 129 500,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Окрім того, згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16, від 06.10.2021 у справі №623/363/20.

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких міститься застереження про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Системний аналіз ст. 635 ЦК України свідчить, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим (Постанова Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі №910/11491/17).

Крім того, згідно ч. 1 ст. 635 ЦКУ попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Положеннями статті 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не - створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом (правочин нікчемний), позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (ВП ВС 02.11.2021 р. №917/1338/18).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При дослідженні матеріалів справи, суд з`ясовано, що попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у формі розписки від 23.06.2020 р. був укладений без додержання законодавчих вимог щодо обов`язкового нотаріального посвідчення правочину.

Як вже було зазначено судом вище, за ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не повернула ОСОБА_1 отримані нею кошти за попереднім договором у формі розписки від 23.06.2020 року.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів щодо повернення коштів позивачу, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

За таких обставин, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів фактично укладено не було, а відповідачкою не були спростовані належними і достатніми доказами доводи викладені в позовній заяві, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 129 500,00 грн.

Окрім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1295,00 грн., який відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 129 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 1295,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин