УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 752/15835/24

провадження № 61-2761ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на постанову Київськогоапеляційного суду

від 30 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 24 травня 2024 року № 02-т/к, винесеного т.в.о генеральним директором АТ «Укртрансгаз».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року закрито провадження на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 36 000 грн. 00 коп. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. відповідно до квитанції від 23 липня 2024 року № 3НХР-1С1В-6348-3142.

Суд першої інстанції виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, дійшов висновку про відшкодування відповідачем позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 36 000 грн, оскільки саме такі витрати є співрозмірними із складністю вказаної справи і підлягають стягненню з відповідача.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» задоволено частково. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року змінено, зменшено розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 , з 36 000 грн 00 коп. до 10 000 грн 00 коп.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, однак з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вважав, що їх розмір підлягає зменшенню з 36 000 грн 00 коп. до 10 000 грн 00 коп.

04 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2. через систему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київськогоапеляційного суду від 30 січня 2025 року, повний текст якої складено 04 лютого 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Вказує, що відповідач не надав доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що понесені стягувачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договором про надання правової допомоги від 03 червня 2024 року за № 03/06/24, актом про надання послуг за договором від 25 вересня 2024 року та платіжну інструкцію від 25 вересня 2024 року на суму 36 000 грн.

Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру понесених ним витрат під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами, в якій він просив відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у справі, а у випадку задоволення судом заяви - зменшити розмір витрат на 95 %, урахувавши критерії співмірності, розумності їх розміру та складності справи.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

У частині четвертій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження

№ 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі

№ 550/936/18 (провадження № 14-26цс21), зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про зменшення судових витрат на правничу допомогу до 1000 грн та не вбачала підстав для задоволення касаційної скарги.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу позивача та зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу з 36 000 до 10 000 грн, суд апеляційної інстанції виходив з принципів співмірності та розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, складності справи, виконання роботи та враховував розумну необхідність витрат для цієї справи.

Суд касаційної інстанції враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну допомогу, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи, погоджується з висновком апеляційної інстанції про зменшення судових витрат, заявлених позивачем, та визначення їх розміру у сумі 10 000 грн.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на постанову Київськогоапеляційного суду від 30 січня 2025 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун