ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 362/2877/23
провадження № 2-др/753/229/24
13 березня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,
секретаря судового засідання - Ломакіної Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Шелудченко Олена Віталіївна
про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,-
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.12.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності відмовлено.

У зазначеному рішенні судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, яке підлягає вирішенню у порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення.

Заяви учасників справи.

13.09.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дроботько О.В. надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 125 000,00 грн. (а.с. 99-100 т. 3).

16.09.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бузань Ю.І., надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 101-118 т. 3).

11.12.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дроботько О.В. надійшла заява про стягнення понесених судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 98 000,00 грн. (а.с. 1-11).

26.02.2025 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Погребняка В.О. надійшла заява, в якій він заперечував проти задоволення заяв відповідачів. Зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 145 000,00 грн. (125 000,00 грн. + 20 000,00 грн.) є завищеною (а.с. 27-30, 33-35).

Рух справи.

Ухвалою суду призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат без участі учасників справи (а.с. 13).

Задовольняючи клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Погребняка В.О. від 26.02.2025 року, суд здійснив виклик учасників справи у судове засідання.

Позиції учасників справи у судовому засіданні.

У судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Погребняка В.О. та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бузань Ю.І. надійшли заяви, в яких вони просять розглядати справу без їх участі.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксації судового процесу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.

Застосовані норми права.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи сторона зобов`язана подати разом з першою заявою по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, на виконання ч. 1 ст. 134, п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач мав подати (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, вказавши про це у позовній заяві, а відповідачі - у відзиві.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження.

1) У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 не зазначала орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 1-93 т. 1).

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності відмовлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.12.2024 року, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачку.

2) У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_2 не зазначила орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 100-134 т. 1).

До судових дебатів у справі, у заяві від 13.09.2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Дроботько О.В. зазначила, що витрати відповідачки на професійну правничу допомогу становлять 125 000,00 грн. (а.с. 99-100 т. 3).

У заяві від 11.12.2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Дроботько О.В. просить стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 98 000,00 грн. (а.с. 1-11).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідачкою надано: - акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.12.2024 року у розмірі 98 000,00 грн. (а.с. 8-9); - договір №25/05 про надання професійної правничої допомоги (послуг адвоката) від 25.05.2023 року (а.с. 87 т. 1).

Таким чином, суд вважає доведеними витрати відповідачки ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами у розмірі 98 000,00 грн.

3) У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 не зазначив орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 215-247 т. 2).

До судових дебатів у справі, у заяві від 16.09.2024 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бузань Ю.І., просить стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 101-118 т. 3).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано: - договір №05/12 про надання правової допомоги (послуг адвоката) від 05.12.2023 року (а.с. 106-107 т. 3); - акт виконаних робіт від 09.09.2024 року, на суму 20 000,00 грн. (а.с. 108 т. 3).

Таким чином, суд вважає доведеними витрати відповідача ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами у розмірі 20 000,00 грн.

Висновки щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (до прикладу, рішення у справі ««East/West Alliance Limited» проти України» (Case of East/West Alliance Limited v. Ukraine від 23.01.2014, Заява N 19336/04, п. 268).

Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується і з позицією, до прикладу, Великої Палати Верховного Суду, сформульованою 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Приймаючи додаткове рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідачів, суд враховує предмет та складність спору, ціну позову, кількість сторін спору, кількість проведених судових засідань, в яких приймали участь представники відповідачів, кількість процесуальних документів, наданих до суду, заяв по суті спору, поведінку сторін під час розгляду справи, а також те, що стягнення додаткових витрат не повинно становити надмірний тягар для іншої сторони.

Суд також враховує, що представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Погребняк В.О. заявляв про неспівмірність судових витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені відповідачами, у своїй заяві (а.с. 27-30, 33-35).

Враховуючи вказані критерії, та з огляду на правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 98 000,00 грн., які заявлені представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Дроботько О.В. є завищеними, неспівмірними зі складністю справи, з обсягом виконаної представником роботи (участь в судових засіданнях, підготовка процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, тощо), а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість витрат у заявленому розмірі.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., які заявлені представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Бузань Ю.І. також є завищеними, неспівмірними зі складністю справи, з обсягом виконаної представником роботи (участь в судових засіданнях, підготовка процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, тощо), а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість витрат у заявленому розмірі.

Суд також враховує майновий стан позивачки, а саме, що вона є пенсіонером (а.с. 183-184 т. 2), не здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 50 т. 2), що може свідчити про те, що стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у більшому розмірі, становитиме надмірний тягар.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., та на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., що буде необхідним і достатнім в даному конкретному випадку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 134, 141, 270 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з моменту його підписання.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його підписання.

Учасник справи, якому копію додаткового рішення суду не було вручено в день його підписання, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

У разі апеляційного оскарження, додаткове рішення суду набирає законної сили з моменту прийняття апеляційним судом судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, закриття апеляційного провадження, залишення апеляційної скарги без розгляду або без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина Канади НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач 3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина Канади НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Шелудченко Олена Віталіївна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: 09107, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 44, прим. 74.

Суддя: Л.М. Осіпенко