Номер провадження: 22-ц/813/2436/25
Справа № 947/2201/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. О десі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Юнекс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року АТ "ЮНЕКС БАНК" ю звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором №10.2.1221.1 від 06.12.2021 року у розмірі 356 689,11 грн, а також судовий збір у розмірі 5350,35 грн

Позов мотивований тим, що 06.12.2021 року АТ "ЮНЕКС БАНК" та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №10.2.1221.1 на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції "ПРАВИЛА (ДОГОВІРНІ УМОВИ) НАДАННЯ СПОЖИВЧИХ КРЕДИТІВ АТ "ЮНЕКС БАНК", що оприлюднені на Офіційному сайті Банку. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, станом на 11.10.2023 року наявна непогашена заборгованість у розмірі 356689,11 грн, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" заборгованість за кредитним договором № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року у розмірі 356689,11 грн /триста п`ятдесят шість тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 11 копійок/.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" судовий збір у розмірі 5350,35 грн /п`ять тисяч триста п`ятдесят гривень 35 копійок/.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити суму боргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 11.03.2025 року на 15:00 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до апеляційного суду не є обов`язковою, поважність причин не участі в судовому засіданні сторін по справі судом апеляційної інстанції не встановлена, необхідність обов`язкової їхньої явки в судове засідання не визначена, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників справи, які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" заборгованість за кредитним договором № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року у розмірі 356 689,11 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог в означеному розмірі.

Колегія суддів повністю погодитись з усіма такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 06.12.2021 року відповідачем ОСОБА_1 з АТ "Юнекс Банк" укладено Кредитний договір № 10.2.1221.1, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 350 000,00 грн строком до 07.01.2024 року на умовах, визначених в договорі.

Як вбачається з підписаної Анкети-Заяви від 06.12.2021 року, ОСОБА_1 акцептував та приєднався до Публічної пропозиції АТ «Юнекс Банк» Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Правил (Договірні умови) споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк» та, що оприлюднені на офіційному сайті Банку за адресою: www.unexbank.ua, погодився з тим, що ця анкета-Заява разом із вищевказаними Правилами (договірні умови) надання споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк» та додатками до неї (правилами та тарифами) становить між Банком та Клієнтом кредитний договір (а. с. 11-13).

Укладенню кредитного договору № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року передувало підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, в якому викладена інформація про основні умови кредитування, та орієнтовної реальної процентної ставки, розмір банківських комісій та розмір неустойки. У даному паспорті вказано контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, умови відкриття поточного рахунку, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, інформація щодо наслідків прострочення виконання або невиконання зобов`язань за договором, вказаний паспорт відповідач підписав власноручно. Додатком № 1 до Паспорту споживчого кредиту є Акцепт про використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів електронного або іншого копіювання при підписанні Паспорту споживчого кредиту, який теж відповідачем було підписано (а. с. 8-10).

У кредитному договорі № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року зазначено, що Позичальник підтверджує своє розуміння, згоду та приєднання до Правил, які є невід`ємною частиною цього Договору, що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою www.unexbank.ua. Надання кредиту здійснюється Банком одноразово в безготівковій формі шляхом безготівкового перерахування на рахунок IBAN НОМЕР_1 , що відкритий Позичальнику в Банку.

Вищевказане свідчить про те, що відповідач був повністю ознайомлений та обізнаний з умовами договору та його невід`ємними додатками.

Таким чином, відповідно до Анкети-Заяви відповідач, акцептував та приєднався до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Правил (договірні умови) надання споживчого кредиту, що оприлюднені на офіційній Інтернет сторінці Банку і що Позичальник також додатково підтвердив своїм підписом вже безпосередньо в укладеному кредитному договорі № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року.

Відповідно до пункту 4.2.7 Правил позичальник зобов`язується на вимогу Банку достроково повернути кредит в повній сумі, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції у випадках, що зазначені а п. 4.3.2 цих Правил.

Згідно з п. 4.2.8. Правил Позичальник зобов`язується здійснити дострокове повернення Кредиту в повній сумі, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції у випадку отримання від Банку відповідної вимоги у строк згідно з п. 4.3.3. цих Правил.

Відповідно до п. 4.3.2 Правил Банк має прав вимагати дострокового виконання у повному обсязі зобов`язань за Договором у разі настання будь-якого із випадків або кількох обставин або всіх: при настанні подій, що впливають на здатність виконання Позичальником зобов`язань за Договором, зокрема погіршення фінансового стану Позичальника; початку щодо Позичальника досудового розслідування; звільнення з основного місця роботи; непогашення в строк більш ніж тридцять календарних днів наявної простроченої заборгованості за Договором (по сплаті частини кредиту, та/або Комісії за Обслуговування, та/або нарахованих процентів, комісій, штрафів, пені та інших платежів, передбачених Договором); надання Позичальником недійсних документів та/або інформації про себе з метою отримання Кредиту; обрання щодо позичальника запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або набуття законної сили вироку суду про позбавлення Позичальника волі, обмеження волі чи арешт або інші підстави тощо, протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати отримання Позичальником відповідного письмового повідомлення. При цьому сторони розуміють, що строк (термін) виконання зобов`язань за Кредитом є таким, що настав з дати направлення Банком письмового повідомлення Позичальнику в порядку передбаченому п. 6.5. Правил.

Згідно з п. 4.3.3. Правил Банк зобов`язується розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду, якщо позичальник не виконає в повному обсязі зобов`язання протягом 30 (тридцяти) днів з моменту одержання вимоги Банку про дострокове погашення відповідно до п. 4.3.2 цих Правил.

Відповідно до п. пп. 6.5.1 п. 6.5. Правил у випадку настання обставин, перелічених в п.п. 3.3., 4.3.2 Правил, Банк має право на свій розсуд, вимагати дострокового погашення заборгованості та/або надати Позичальнику додатковий строк/термін, протягом якого Позичальник зобов`язаний усунути (забезпечити усунення)/ виправити (забезпечити виправлення) допущені (-их) порушень), та/або змінити строк (термін) виконання зобов`язань за Кредитом, на 31 календарний день після одержання Позичальником вищевказаного повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту. У випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав строк (термін) повернення кредиту та сплати Плати за кредит вважаються такими, що настали, та є обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі Банку на 41 календарний день з дати відправлення Банком Позичальнику повідомлення про повернення кредиту та плати за кредит.

Відповідно до заяви від 06.12.2021 року ОСОБА_1 надав згоду здійснити перерахування коштів з його рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на його ім`я починаючи з 25.01.2022 року до 07.01.2024 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 станом на 27.11.2023 року:

- отримав кредит 350 000 грн, сплатив з 25.01.2022 року до 27.11.2023 року 100 870,96 грн, останній здійснений платіж на повернення кредиту 1461 грн 06 коп. - 05.06.2023 року, залишок неповернутого кредиту 249 129,04 грн.

- нараховано процентів з 25.01.2022 року до 27.11.2023 року - 241 490 грн 79 коп.,

сплачено процентів 163 545 грн 31 коп., останній платіж зі сплати процентів 17.07.2023 року у розмірі 3 000 грн; залишок несплачених процентів 77 945 грн 89 коп. (а. с. 7).

- 26.10.2023 року АТ «Юнекс Банк» на адресу позичальника ОСОБА_1 направлено досудову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів в тому числі за кредитом 249 129,04 грн, за процентами 77 945,48 грн, а всього 356 689,11 грн.

Колегія судів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, факт укладення кредитного договору між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 , отримання відповідачем грошових коштів та наявність заборгованості.

Також матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується факт часткового повернення кредитних коштів з часу видачі кредиту і до 05.06.2023 року - здійснення позичальником останнього платежу з повернення кредиту у розмірі 1461 грн 06 коп., після чого виникла прострочена заборгованість, та сплати процентів за користування кредитом починаючи з 25.01.2022 року і до здійснення останнього платежу зі сплати процентів у липні 2023 року в сумі 3 000 грн, після чого виникла прострочена заборгованість.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається станом на 27.11.2023 року наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 249 129,04 грн та за процентами 77 945,48 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на те, що право банку на дострокове повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів наступає після дотримання наступних умов: повідомлення споживача у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені; не усунення споживачем порушення умов договору про споживчий кредит протягом строку, визначеного ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Представник відповідача-скаржника ОСОБА_1 адвокат Прокопішина К.В. зазначає, що позивачем було порушено порядок дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, тому за недотримання вищевказаної вимоги у кредитодавця не виникає права дострокової вимоги до споживача, у зв`язку з чим звернення до суду із позовом на реалізацію права (дострокове виконання зобов`язання), яке не настало, є передчасним та не може підлягати судовому захисту у повному обсязі, а обмежується лише періодом поточної (простроченої) заборгованістю, а не періодом, строк виконання зобов`язання за яким на час звернення до суду з позовом ще не настав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач фактично звернувся до суду з позовом 28.12.2023 року, строк закінчення виконання за кредитом (останній платіж) 07.01.2024 року.

Тобто Банк звернувся до суду з вимогою (позовом) про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом до настання кінцевого строку виконання зобов`язань за кредитним договором.

08.11.2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства «Юнекс Банк», в якому банк просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року без змін.

В обґрунтування поданого відзиву, позивач посилається на те, що в матеріалах справи містяться належні і достатні докази про:

- укладення сторонами кредитного договору № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року в якому зазначено, що Позичальник підтверджує своє розуміння , згоду та приєднання до Правил, які є невід`ємною частиною цього Договору, що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою www.unexbank.ua;

- отримання кредиту в безготівковій формі шляхом безготівкового перерахування на рахунок IBAN НОМЕР_1 , що відкритий Позичальнику в Банку;

- здійснення відповідачем протягом тривалого часу часткового погашення кредиту та сплату процентів;

- виникнення у червні липні 2023 року прострочення платежів відповідачем по тілу кредиту та за процентами за користування кредитними коштами.

Таким чином банк довів наявність підстав для дострокового повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки фактично направив до відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту на протязі 30 днів з моменту отримання і оскільки ця вимога Банку відповідачем не отримана строк (термін) повернення кредиту та сплати Плати за кредит вважаються такими, що настали, та є обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі Банку на 41 календарний день з дати відправлення Банком Позичальнику повідомлення про повернення кредиту та плати за кредит, що відповідає Правилам (Договірним умовам) споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку за адресою: www.unexbank.ua.

Будь-яких заперечень щодо ознайомлення з Правилами споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку за адресою: www.unexbank.ua або невідповідністю вказаних умов з тією редакцією Правил, з якими був ознайомлений позичальник, укладаючи кредитний договір, відповідачем не наведено.

Сутність апеляційної скарги зведена до того, що Банк не мав підстав стягувати всю суму заборгованості достроково, оскільки позичальник не отримав вимогу Банку про дострокове повернення кредиту та сплати процентів.

Колегія суддів погоджується з тим, що кредит у цій справі є споживчим, оскільки виданий на споживі потреби (цільове використання кредиту), а особливості правового регулювання правовідносин у сфері споживчого кредитування визначені у Законах України "Про захист прав споживачів" та "Про споживче кредитування".

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, у частині четвертій статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаними нормами Закону порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вказаної вище норми закону, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Проте, як вже зверталось увагу, Банк довів факт направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів поштою 26.10.2023 року позичальнику на адресу, яка була зазначена для комунікації у кредитному договорі та анкеті-заяві (а. с. 38-40).

Доказів про зміну позичальником адреси для комунікації та доказів повідомлення про це Банк, ОСОБА_1 не надано.

Сам по собі факт не отримання Позичальиком направленої на його адресу вимоги Банку про дострокове повернення кредиту та сплати процентів, не свідчить, що Банк не дотримався вимог частини четвертої статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" та умов кредитного договору, в тому числі Правил (Договірним умовам) споживчого кредиту АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку за адресою: www.unexbank.ua, приєднання до яких позичальник підтвердив, підписавши кредитний договір з відповідним посиланням про ознайомлення з цими Правилами, як частиною кредитного договору, та згоду з викладеними в них договірними умовами, не довівши, що саме ці умови не містились в тій редакції, з якою ознайомився при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не заперечував факт підписання ним кредитного договору 06.12.2021 року, а також анкети-заяви та паспорту споживчого кредитування від цієї ж дати, факт відкриття Банком рахунку на ім`я ОСОБА_1 та підписання заяви ОСОБА_1 від 06.12.2021 року про надання згоди здійснювати перерахування коштів з його рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на його ім`я починаючи з 25.01.2022 року до 07.01.2024 року, та не доводив невідповідність свого підпису у вказаних документах.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив про добросовісне виконання ним умов кредитного договору протягом певного часу, а після погіршення майнового стану у зв`язку з воєнним станом в Україні, про проведення перемовин з Банком щодо надання йому кредитних канікул чи реструктуризації боргу.

Тобто відповідач отримував кредит на тих умовах, які визначені в кредитному договорі та документах, що є його невід`ємною частиною і повертав протягом певного часу кредит та сплачував проценти за користування кредитом у відповідності до цих умов.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що якщо суди не погоджуються з боргом, заявленим банком до стягнення, як таким, що не відповідає правильному розрахунку, то суди повинні самі навести розрахунок боргу та описати з правової точки зору, чому саме в такому розмірі повинен борг та чому платежі заявлені банком не можуть бути стягнуті. Роботу собі судді можуть спростити лише тим, щоб зобов`язати позивача подати уточнений розрахунок з урахуванням зауважень суду, відповідача подати контр-розрахунок.

До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постановах: від 19.10.2022 року, справа №501/19/17; від 22.06.2022 року, справа №296/7213/15; від 19.01.2022 року, справа №199/5072/19; від 19.01.2022 року, справа №204/3530/17.

Не погоджуючись з доданим позивачем до позову розрахунком заборгованості, відповідач не мотивував в чому саме Банком допущена неточність у розрахунку заборгованості, в якій саме складовій щодо отриманої суми кредиту чи щодо неповно врахованої Банком суми коштів, які фактично сплачені відповідачем на погашення кредиту, що призвело до неточності в сумі залишку несплаченого тіла кредиту або некоректного нарахування процентів (невірність процентної ставки, неправильність залишку непогашеного кредиту, на який нараховуються проценти тощо).

При цьому, свого розрахунку відповідач-скаржник не навів, доказів про неспроможність нарахованої Банком заборгованості по кредиту та процентам або неврахування Банком всіх сум, які відповідач фактично сплатив на повернення кредиту та сплату процентів і тим самим завищив залишок несплаченої заборгованості позичальником, суду не представив, обґрунтованого клопотання про призначення судово-економічної експертиз суду не заявляв, висновок судово-економічної експертизи в порядку ст. 106 ЦПК України не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення відповідача. На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування відповідач поставив свій підпис у анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. Крім того, відповідач користувався кредитними коштами, що не заперечується самим відповідачем. Таким чином, відповідач був обізнаний про умови кредитного договору та прийняв їх як справедливі та прийнятні для себе і не звертався до банку із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являв вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Разом з тим, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів констатує, що Банком заявлений некоректний загальний розмір стягнення заборгованості, що вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, який складається з тіла кредиту 249 129,04 грн та процентів за користування кредитом 77 945,48 грн, а всього 356 669,11 грн.

Між тим, сума наведених складових заборгованості 249 129,04 грн та 77 945,48 грн разом становить - 327 074,52 грн.

Даних обставин суд першої інстанції не перевірив та необґрунтовано стягнув некоректно заявлену та розраховану позивачем суму заборгованості в загальному розмірі 356 689,11 грн.

Враховуючи наведене рішення суду підлягає зміні в частині загального розміру стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача з 356 689,11 грн на 327 074,52 грн.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в резолютивній та мотивувальної частинах з викладенням їх в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції змінено, позовні вимоги задоволені в розмірі 327 074,52 грн, що складає 92% від заявлених позовних вимог 356 689,11 грн. АТ «ЮНЕКС БАНК» за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 5350,35 грн.

Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку рішення суду змінено та позовні вимоги задоволені на 92% від заявлених вимог, апеляційним судом здійснюється перерозподіл судових витрат в частині судового збору.

Так, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 4 922 грн 32 коп. (5 350,35 x92%)

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині стягнення заборгованості за процентами - 77 945,48 грн, що становить 22% від всіх заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частинні 22% задоволених позовних вимог та становить 1 765,62 грн, виходячи з (5 350,35 x 1,5) x 22%.

Разом з тим, за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 8 025,53 грн (5350,35 x 1,5).

Отже, скаржником при поданні апеляційної скарги надміру сплачено судовий збір у розмірі 6 259,91 грн (8 025,53 - 1 765,62), який підлягає поверненню у відповідності та в порядку передбаченому законодавством України.

При перегляді в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу задоволена на 38% від оскарженої суми.

Тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру її задоволення від суми судового збору, що підлягла сплаті у відповідності до закону - 1765,62 грн, тобто у розмірі 670,94 грн (1 765,62 x 38%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4 251,38 грн (4 922.32 - 670,94).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2024 року в мотивній та резолютивній частинах змінити та викласти їх в редакції цієї постанови.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" () заборгованість за кредитним договором № 10.2.1221.1 від 06.12.2021 року у розмірі 327 074 грн 52 коп.

В іншій частині рішення суду залишити змін.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" () судовий збір у розмірі 4251 грн 38 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 18.02.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова