Провадження № 2/522/3189/25
УХВАЛА

17 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря судового засідання Морозовій О.В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заяваОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав.

09 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі.

28 жовтня 2024 року до суду подано від представника відповідача відзив на позовну заяву.

12 листопада 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання та залучено до участі у справі № 522/3068/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

07 січня 2025 року до суду від Роздільнянської міської ради Одеської області надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

26 лютого 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2024 року на 14:30.

27 лютого 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 16000 гривень.

17 березня 2025 року від представника Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області надійшла заява про проведення засідання по справі за відсутності представника.

17 березня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про залишення позовної заяви у справі № 522/13594/24 без розгляду, у зв`язку з неодноразовою неявкою позивача.

17 березня 2025 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, в якій також вказав про необґрунтованість заяви про стягнення з позивача судових витрат.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливим задовольнити заяву без розгляду, так як це не суперечить чинному законодавству та не порушує права інших осіб, тому підлягає задоволенню.

Відповідно п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення його позову без розгляду.

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право на звернення до суду за захистом.

Позивач таке своє право реалізував. Проте наразі висловив бажання щодо залишення його позову без розгляду, що також є його гарантованим правом.

Таким чином, заява щодо залишення позову без розгляду є цілком законною та обґрунтованою.

Враховуючи принцип диспозитивності судового розгляду цивільних справ та звернення представника позивача до суду з заявою про залишення позову без розгляду, відсутність інших заяв від позивача чи представника станом на день розгляду справи, суд вважає необхідним задовольнити заяву позивача.

Разом з тим, представником відповідача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 16000 гривень.

Так, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

На підтвердження витрат, представник відповідача надав в копіях: договір про надання правничої допомоги від 22.10.2024 року, ордер, детальний опис робіт (наданих послуг) у справі № 522/13594/24, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, розписку від 26.02.2025 року.

Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382дс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баркшевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від, 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проте, на переконання суду, дана справа не є складною, експертизи не призначались, свідки не допитувались.

З огляду на вище вказані обставини визначення представником витрат на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача та позицію позивач, а також рівень складності справи, тривалість її розгляду, типовість, обсяг виконаних робіт, суд вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача частково у розмірі 4 000 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без розгляду, а також стягнути судові витрати з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 142, п. 5 ч.1 ст. 257, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя