Справа № 472/931/24
Провадження №2/472/70/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: судді Орленко Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики,
11 вересня 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" (далі - ТОВ "КФ.ЮА", позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 22.08.2024 року становить 31 592 гривні 93 копійки, з яких: 6 050 грн. - тіло кредиту, 1 815 грн. - проценти, 1 040,43 грн. - інфляційне збільшення, 22 687,50 грн. - сума заборгованості за процентами поза межами строку дії договору.
За наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну заборгованість за наданим кредитом в розмірі 31 592 гривні 93 копійки, та судовий збір в розмірі 3 028 гривень.
Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відзив на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та через свого представника - адвоката Венделя О.М. 19 листопада 2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, а саме: проценти в розмірі 22 687,50 гривень, нараховані поза межами строку дії договору, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Крім того, вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, який сплив 29.12.2023 року, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимоги повністю.
Розгляд справи проводиться без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Згідно з договором передбачено всі істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 6 050 гривень, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю до 29.12.2020 року та сплатити відсотки за користування ними в розмірі базової процентної ставки - 1,00% в день. У разі користування позичальником коштами поза межами строку дії договору останній відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України зобов`язався сплачувати проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 2,50 % в день від суми залишку заборгованості за кредитом.
На думку позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 22.08.2024 року становить 31 592 гривні 93 копійки, з яких: 6 050 грн. - тіло кредиту, 1 815 грн. - сума заборгованості за процентами, 1 040,43 грн. - сума інфляційних збитків, 22 687,50 грн. - сума заборгованості за процентами поза межами строку дії договору.
Також судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір не оскаржений і є чинним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6 050 гривень підтверджується актом про видачу грошових коштів від 30.11.2020 року (а.с. 9).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що з відповідачем було погоджено всі істотні умови кредитування.
Згідно з розрахунками заборгованості сума заборгованості відповідача за договором про надання позики станом на 22.08.2024 року становить 31 592 гривні 93 копійки, з яких: 6 050 грн. - тіло кредиту, 1 815 грн. - сума заборгованості за процентами, 1 040,43 грн. - сума інфляційних збитків, 22 687,50 грн. - сума заборгованості за процентами поза межами строку дії договору.
Вказані докази не спростовані відповідачем і на думку суду є достатніми на підтвердження розміру боргу відповідача за кредитним договором.
При цьому, судом встановлено, що за кредитним договором відповідачу було нараховано проценти за період понадстрокового користування кредитом в розмірі 22 687,50 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за процентною ставкою 2,50% в день, що передбачено умовами договору.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
З наведених обставин справи вбачається, що зі змісту договору позики, сторони уклали договір про надання кредиту на суму 6050 гривень зі сплатою відсотків за користування ним та погодили строк користування кредитом до 29.12.2020 року.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного в договорі 30 - денного строку Товариство не має права на нарахування процентів, передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, про що позивачем і заявлено.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, позивачем проценти за період понадстрокового користування кредитом в розмірі 22 687,50 грн. нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за процентною ставкою 2,50% в день, яка передбачена та узгоджена сторонами в кредитному договору, а тому твердження представника відповідача про те, що ці проценти нараховані поза межами строку кредитування, а тому не підлягають стягненню з відповідача, є безпідставними.
Позивачем наданий розрахунок заборгованості (карта обліку договору), результати розрахунку інфляційного збільшення за договором, розрахунок процентів в межах умов договору позики та поза межами строку дії договору, які узгоджуються з умовами договору споживчого кредиту і є достатніми та допустимими доказами розміру заборгованості відповідача за цим договором.
Зокрема, позивачем нараховано на тіло кредиту в розмірі 6050 грн.: проценти за 30 днів в межах строку договору по ставці 1,00% в день (6050*1,00%*30) = 1815 грн.; проценти за 150 днів понадстрокового користування кредитом, за період з 30 грудня 2020 року до 28 травня 2021 року, по ставці 2,50% в день (6050*2,5%*150) = 22 687,50 грн.; а також інфляційні втрати за період понадстрокового користування кредитом, за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року, в розмірі 1040,43 грн.
Отже, внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість позичальника перед позивачем, яка станом на 22.08.2024 року становить 31 592 гривні 93 копійки, з яких: 6 050 грн. - тіло кредиту, 1 815 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 040,43 грн. - сума інфляційних збитків за період понадстрокового користування кредитом, 22 687,50 грн. - сума процентів за період понадстрокового користування кредитом, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо строку позовної давності
Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четвертастатті 267 ЦК України).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
У цій справі перебіг трирічного строку на звернення кредитора з позовною заявою до відповідача розпочавсяз 30.12.2020 року і мав закінчитися 30.12.2023 року.
З позовом позивач звернувся 11.09.2024 року.
Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в редакції закону станом на грудень 2023 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом № 3450-IX від 08 листопада 2023 року вказаний пункт 19 викладений в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Отже, оскільки станом на дату звернення ТОВ "КФ.ЮА" з позовом у цій справі (11 вересня 2024 року) в Україні діяв воєнний стан, то з огляду на норми статей 256, 257, 258, пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що позовна давність позивачем не пронущена.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3028 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Повне рішення суду складено 10 березня 2025 року, що є датою його ухвалення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко