ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2025 року

м. Харків

справа № 644/3763/23

провадження № 22-ц/818/1204/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство Міський клінічний пологовий будинок № 6 Харківської міської ради,

третя особа - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Міський клінічний пологовий будинок № 6 Харківської міської ради, третя особа Харківська міська рада про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та смертю фізичної особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення за апеляційними скаргами Комунального некомерційного підприємства Міський клінічний пологовий будинок № 6 та Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ізмайлова І.К., -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Міський клінічний пологовий будинок № 6 Харківської міської ради, третя особа Харківська міська рада про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та смертю фізичної особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок № 6» Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я 500000,00 грн та у відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи 500000,00 грн. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний пологовий будинок № 6» Харківської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство Міський клінічний пологовий будинок № 6 Харківської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сиди. Статус особи, якій повідомлено про підозру не тотожний статусу особи, щодо якої набрав законної сили обвинувальний вирок суду, тому посилання про наявність вини в діяннях ОСОБА_2 , з неналежного виконання нею своїх професійних обов`язків та наявності причинно-наслідкового зв`язку між її діяннями, настанням смерті новонародженої дитини та заподіянням тяжких наслідків позивачці, є передчасними та необґрунтованими, оскільки як на доказ наявності вини лікаря ОСОБА_2 позивачка посилається на висновки слідчого та прокурора. Як на докази неправомірності та протиправності дій ОСОБА_2 , які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між діями лікаря під час надання медичної допомоги, що призвели до настання смерті новонародженої дитини, а також заподіянням позивачці тяжких тілесних ушкоджень і які не підтверджені обвинувальним вироком, позивачка посилається на висновок комісійної судово-медичної експертизи №08-384/2018 від 28.09.2018 року, проведеної ХОБСМЕ департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації при цьому позивачка не враховує відомості викладені у висновку експертизи №395,396/19 від 04.11.2016-04.09.2017, проведеної ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» та Довідці № 23 від 21.01.2016 року за результатами перевірки якості надання медичної допомоги комісії, складеної Департаментом охорони здоров`я Харківської міської ради. Також під час розгляду справи судом залишено поза увагою, що комісія експертів ХОБСМЕ відповідаючи на питання про прямий причинний зв`язок між ризиком виникнення ускладнень у породіллі і несвоєчасним проведенням кесаревого розтину та настанням смерті новонародженої дитини не дає категоричних однозначних висновків, а висловлює припущення, використовуючи такі слова як «можливо», «вірогідно», що прямо вказує на відсутність показань для кесарева розтину. Крім того комісія, констатуючи, що розгорнута картина дистресу плода розвинулася лише на початку другого періоду пологів, таким чином виключає, що дистрес плода мав бути виявленим наприкінці першого періоду пологів, не конкретизує яким чином можна було виявити дистрес плода наприкінці першого періоду пологів, якщо його розвернута картина розвинулася лише на початку другого періоду пологів. Тому вважають, що між діями ОСОБА_2 під час надання медичної допомоги позивачці, та смертю новонародженого комісією не встановлено (не наведено доказів) причинного зв`язку, оскільки протягом І періоду по з боку матері та/або з боку плода (у відповідності до наказу МОЗ України № 977), ускладнення, що виникли в ІІ періоді пологів у вигляді інтранатального дистресу плоду розвивались вкрай швидко, що було обумовлено наявністю відшарування і плаценти та абсолютною короткою пуповиною, що є непередбачуваним та непрогнозованим. Отже однозначно стверджувати про наявність прямого причинного зв`язку між діями або бездіяльністю ОСОБА_2 та настанням тяжких наслідків для новонародженого та здоров`я позивачки неможливо. Позивачкою не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння заподіювача та його вина, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була враховано, що особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, після закриття стосовно неї кримінального провадження з будь- яких має сприймати вся публічна влада як таку, що не вчиняла кримінального правопорушення, поводження з нею має відповідати такому сприйняттю та не спричиняти жодного явного осуду чи натяку на нього, не формувати негативного сприйняття суспільством такої особи, не підривати її репутації тощо. Отже позиція суду першої інстанції щодо доведеності протиправності дій та вини лікаря ОСОБА_2 виключно на основі повідомлення про підозру та постанови про закриття кримінального провадження з «нереабілітуючої підстави» повністю суперечать положенням Основного Закону України міжнародного права, висновкам Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини. Оскільки відсутній обвинувальний вирок суду, а тому діє презумпція невинуватості, повідомлення про підозру не має жодного доказового значення при розгляд цивільної справи, всі твердження і доводи позивача щодо неправомірності та протиправних дій з боку лікаря ОСОБА_2 , наявність в її діях (бездіяльності) вини, завдання моральної шкоди, доведеності вини, не підтверджені належним чином та не повинні братись судом до уваги для правильного вирішення справи. Крім того, позивачка не зверталась із цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди в рамках кримінального провадження, Позивачем не зазначено належного обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 адвоката Тарасенко Віри Юріївни не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням встановлених обставин справи, на підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою доведено наявність факту заподіяння їй діями відповідача (який не є безпосереднім завдавачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону, як роботодавець винуватця) моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою, смертю її дитини, є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди. Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Смерть рідної людини, а в даному випадку новонародженої дитини, яка померла через 2 дні після народження, це тяжка втрата, що безспірно викликає страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Судом враховуються доводи позивачки, викладені в позовній заяві, а саме те, що у зв`язку із поставленим діагнозу - безпліддя, вона не могла завагітніти природним шляхом. Всі спроби лікування, неодноразових оперативних утручань не давали позитивних результатів. В травні 2015 року, внаслідок застосування технологій ЕКО, вона завагітніла, з чоловіком чекали народження дитини. Своєчасно стала на облік, як вагітна у жіночу консультацію, дитина розвивалась нормально, без патологій. Але попри нормальне протікання вагітності, внаслідок неправильного вибору методу розродження лікарем ОСОБА_2 та несвоєчасного проведення операції кесарева розтину втратила довгоочікувану дитину. Зазначеним діями та бездіяльності лікаря їй було спричинено тяжку моральну шкоду, її переслідує нестерпний біль від втрати дитини. Крім того, їй спричинено моральні страждання через перенесення нестерпного, фізичний болю у зв`язку з вибором неправильної тактики розродження, неефективними численними оперативними втручанням, якi проводились лікарем ОСОБА_2 , тривали відновленням здоров`я та у результаті неправильного надання медичної допомоги втрати дітородної функції. З урахуванням характеру, обсягу та глибини душевних страждань, які зазнала позивачка, тривалості страждань з моменту смерті дитини, перенесеного фізичного болю при наданні медичної допомоги та втрати дітородної функції, виходячи з засад справедливості, розумності та наслідків, що наступили суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та відшкодуванням відповідачем моральної шкоди, спричиненої смертю дитини, 500000,00 грн та ушкодженням здоров`я 500000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 26.06.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження № 37 виданого 08.01.2016 року лікарем-акушером КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 6» ХМР Тарусіною О.В. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:24 у ОСОБА_1 народився хлопчик.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у віці 2 днів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

22 травня 2020 року старшим слідчим СУ ГУ НП в Харківській області Шиловою Ю.А., за погодженням із прокурором відділу прокуратури Харківської області М. Мозговим, за матеріалами кримінального провадження відомості за яким внесено до ЄРДР за №0001328 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 140, а саме неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, та ч. 2 ст. 140 КК України, а саме неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Із змісту повідомлення про підозру вбачається, що завідуючою акушерсько-фізіологічним відділенням КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6» ХМР Тарусіною О.В., не було визначено найбільш безпечного для матері й плода методу розродження жінки, не переглянутий план ведення пологів на користь кесарева розтину, наприкінці першого періоду пологів при початку зафіксованого кардіотокаграфічним дослідженням інтранатьного дистресу плода, не було надано оцінки стану плода, та не розцiнено зазначений стан як такий, що загрожує його життю, несвоєчасно встановлено правильний клінічний діагноз, порушено вимоги протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», затвердженого наказом МОЗ України N 900 від 27.12.2006 року «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», через несумлінне ставлення до своїх професійних обов`язків, не вжито заходів для термінового розродження ОСОБА_1 шляхом кесарева розтину.

Внаслідок зазначених дефектів у вигляді бездіяльності у наданні медичної допомоги лікарем ОСОБА_2 , у другому періоді пологів, при триваючому дистресi плода ОСОБА_7 було проведено, спроби вакуум-екстракції плода, які у даному випадку були неефективними. У разі своєчасної діагностики дистресу плода наприкінці першого періоду пологів родорозрішення можна було б завершити кесаревим розтином та уникнути вакуум-екстракції плода, що могло б зберегти життя дитині

ОСОБА_7 із запізненням було проведено ургентний кесарів розтин та вийнято живого доношеного хлопчика у стані важкої асфіксії з діагнозом: «асфіксія важкого ступеню, синдром поліорганної недостатності( ГДН, ГЦН, ГССН), ДВСС (подапоневротичний крововилив), шок, крупний плід». Незважаючи на проведений комплекс реанімаційних та лікувальних заходів, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09.08 настала смерть новонародженого ОСОБА_5 , причиною якої, за висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-384/2018 від 28.10.2019 року, стала важка інтранальна асфіксія, що супроводжувалась меконієвою аспірацією, яка ускладнилася розвитком гіпоксично-ішемiчного ураження центральної нервової системи та розвитком синдрому поліорганної недостатності. При своєчасно проведеному оперативному втручанні шляхом кесарева розтину наприкінці першого періоду пологів життя дитини могло бути збережено. Із урахуванням встановленого ризику виникнення ускладнень у породіллі ОСОБА_1 та несвоєчасно проведеного кесаревого розтину (лише у ІІ періоді пологів), вбачаються прямий причинний зв`язок з настанням смерті дитини.

При проведенні із запізненням ургентного кесарева розтину, встановлено наявність розриву шийки матки першого ступеня справа, який утворився під час першого періоду пологів у зв`язку із великими розмірами голівки плоду - 38 см, та наданням акушерського прийому вакуум-екстракції плода, проведена ургентну лапаратомію. Після цього, у зв`язку з відновленням маткової кровотечі ОСОБА_2 проведено балонну тампонаду матки, що суперечить вимогам клінічних протоколів «Акушерська кровотеча», «Геморагічний шок в акушерстві», затверджених наказом МОЗ України № 205 від 24.03.2014 року, відповідно до вимог яких, у вказаному випадку необхідно було проводити лапаратомію, накладання компресійних швів, білатеральне перев`язування внутрішніх клубових (гіпогастральних) артерій (за наявності спеціаліста, який володіє методикою маніпуляцій, або з заохоченням судинних хірургів). Релапаротомію матки ОСОБА_1 було виконано із запізненням, що суттєво погіршило стан породіллі. Оперативне втручання - релапоротомія, перев`язка маткових i яєчникових судин, накладання компресійних швів, які проводились після балонної тампонади матки i були направлені на зупинку кровотечі й збереження матки, були неефективними й потребували видалення матки для зупинки кровотечі й збереження життя пацієнтки ОСОБА_1 .

Неналежне виконання ОСОБА_2 , яка було назначена відповідальною за здоров`я пацієнтки ОСОБА_1 у поінформованій згоді щодо вибору медичного закладу на та лікаря-акушера-гінеколога, своїх професійних обов`язків, направлених на встановлення та дослідження об`єктивного стану хворої внаслідок несумлінного ставлення до них, призвело до термінового переведення хворої ОСОБА_1 у вкрай важкому стані до КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова», де о 18.45 08.01.2016 року при огляді останньої встановлено діагноз: розрив передньої стінки піхви з переходом на уретру, розрив бічної стінки праворуч до склепіння, ознаки внутрішньої та зовнішньої кровотечі, не функціонуючий дренаж. Пацієнтку ОСОБА_1 , прооперовано в ургентному порядку, проведено релапаротомію, екстракцію матки з лівими придатками та правою матковою трубою, трансназальну інкубацію кишечника, ушивання розриву передньої стінки, бокової стінки піхви справа.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-324/2018 від 28.10.2018 року, відповідно до п.п.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, у ОСОБА_1 встановлені тілесні ушкодження, які за критерієм загрози для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При наданні медичної допомоги ОСОБА_1 07.01.2016 року було допущено дефекти у наданні медичної допомоги, які діагностично (не встановлено ушкоджень піхви, уретри, не встановлено зовнішньої кровотечі), тактичні - недооцінка ризику ускладнень, несвоєчасність оперативного втручання (релапаротомії, не проведення гiстеректомії) при наданні допомоги жінці, так i технічні - помилки при накладанні гемостазу, неспроможність швів, встановлення нефункціонуючого дренажу, тощо, мети повторного хірургічного втручання (релапаротомії) досягнуто не було (тобто кровотеча продовжувалась), що спричинило тяжкі наслідки для здоров`я ОСОБА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_6 з 01.09.2011 року обіймала посаду завідувачки акушерського фізіологічного відділення, лікаря акушера-гінеколога КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6».

ОСОБА_6 , проходила підготовку в період з 01.09.1999 року по 31.08.2001 року за фахом акушерство та гінекологія, що підтверджується копії посвідчення № НОМЕР_1 , а також відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 03.12.2014 року №540-к підтверджена кваліфікаційна категорія перша зі спеціальності акушерство і гінекологія.

Згідно копії посадової інструкції завідуючого акушерським фізіологічним відділенням КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6» визначено завдання та обов`язки, відповідальність завідуючого, в тому числі, п.2.2. завідуючий забезпечує, організовує, та бере участь в надання якісної і кваліфікованої медичної допомоги роділлям та породіллям у відділенні, а також оптимальних, безпечних умов для підготовки й проведення пологів, спеціальних лікувальних і діагностичних процедур співробітниками гінекологічного відділення, згідно до затверджених Медичною Радою пологового будинку протоколами лікувально-діагностичних заходів, п.4.1. завідуючий несе відповідальність за свою діяльність та діяльність відділення у відповідності до чинного законодавства та нормативно-правових актів що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я; 4.2. завідуючий несе відповідальність за неякісну роботу та помилкові дії, бездіяльність та неприйняття рішень, які входять в сферу його обов`язків та компетенції.

Відповідно до копії посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6» визначено завдання та обов`язки, відповідальність лікаря, в тому числі п.2.2. лікар акушер-гінеколог надає якісну і кваліфіковану медичну допомогу вагітним і гінекологічно хворим жінкам, а також проводить оперативні втручання, спеціальні лікуванні і діагностичні процедури у відділенні згідно затвердженим протоколом, п.4.1. лікар несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкової дій чи бездіяльність, неприйняття рішень, які входять в сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, недотриманням медичної етики та деонтології, вимог техніки безпеки та санітарно-епідеміологічного режиму в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи №08/324/2018 від 28.10.2018 року, проведеної експертами відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи департаменту охорони здоров`я ХОДА встановлено, що згідно медичної документації, історії пологів № 55 КЗОЗ «ХМКПБ № 6», карти розвитку новонародженого № 55, висновку експерта № 94с/16/92с/16 та за результатами перегляду гістологічного архіву в ході експертиз причиною смерті новонародженої дитини від матері ОСОБА_1 слід вважати важку інтранатальну асфіксію, що супроводжувалася меконієвою аспірацією, яка ускладнилася розвитком гіпоксично-ішемічного ураженням центральної нервової системи та розвитком синдрому поліорганної недостатності.

Із врахуванням встановленого ризику виникнення ускладнень у породіллі ОСОБА_1 та несвоєчасно проведеного кесарева розтину (лише у ІІ періоді пологів), на думку комісії, вбачається прямий причинний зв`язок із настаннями смерті дитини.

При своєчасно проведеному оперативному втручанні шляхом кесарева розтину наприкінці першого періоду пологів життя дитини могло бути збережено.

Відповідно до вимог клінічного протоколу із акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів» затвердженого Наказом МОЗ України № 900 від 27.12.2006 року, показанням для екстреного розродження досягнення хоча б одним показником КТГ рівня, що свідчить про дистрес плода, що підтверджено записом на плівці, при визначенні дистресу плода необхідне термінове розродження: у першому періоді пологів кесарев розтин; у другому періоді: при головному передлежанні вакуум екстракція або акушерські щипці. Акушерські щипці та вакуум-екстракція плода при клінічно вузькому тазі є протипоказаними. Застосування вакуум-екстракції плода у даному випадку було неефективним.

Ургентний кесарев розтин був проведений із запізненням, а з урахуванням наявності абсолютно короткої пуповини плода, у даній ситуації розвинулася важка гіпоксія плода, яка і обумовила смерть новонародженого.

Технічно оперативне втручання було проведено правильно відповідно до вимог клінічного протоколу із акушерської допомоги «Кесарев розтин», затвердженого Наказом МОЗ України № 977 від 27.12.2011 року «Про внесення змін до Наказу МОЗ України від 15.12.2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги»»

Втрата часу та додатковий негативний вплив вакуум-екстракції на прогресування дистресу плода та народження дитини у стані важкої гіпоксії сприяли негативному виходу.

Експертна комісія зазначила, що у разі своєчасної діагностики дистресу плода наприкінці першого періоду пологів родорозрішення можна було б завершити кесаревим розтином та уникнути вакуум-екстракції плода, що могло б зберегти життя дитині.

В історії пологів №55 містяться розбіжності щодо кількості спроб вакуум-екстракції, а саме, у записі від 07.01.2016 року у період з 21:55 до 22:05 було проведено одну спробу, а у записі резюме пологів відзначено, що було проведено дві спроби вакуум-екстракції плода.

За даними історії пологів №55 КЗОЗ «ХМКПБ №6» на ім`я ОСОБА_1 відомо, що остання була госпіталізована до медичного закладу 07.01.2016 року о 06 год.10 хв. із діагнозом при госпіталізації: «Вагітність І, пологи І, 38 тижнів, позиція І, передлежання головне, незаймані пологи, виразкова хвороба в стадії ремісії, дискінезія жовчоходних шляхів в стадії ремісії, прееклампсія легкого ступеня». Із факторів ризику у вагітної ОСОБА_1 відповідно до факторів прогнозування ризику перенатальної та материнської патології (за А. Соорland) з акушерського анамнезу були вік породіллі - 34 роки, безпліддя в анамнезі, збільшена маса тіла у поєднанні з додаванням у масі під час вагітності, наявність хірургічних утручань (внутршньоматкове втручання перед вагітністю екстракорпоральне запліднення) безсимптомна бактеріурія з 05.11.2015 року, ниркова недостатність вагітної, прееклампсія, багатоводдя (полігідрамніон), крупний плід, (більше 4500 г). За сумарним підрахунком ризик перенатальної та материнської патології у даному випадку мав бути визначений, як високий.

Кожний із вище перерахованих факторів ризику у породіллі ОСОБА_1 окремо не є абсолютним показником для проведення пологів шляхом оперативного втручання кесарів розтин, але наявність стількох факторів ризику у сукупності мали наштовхнути медичних працівників на проведення розродження шляхом планового кесарева розтину, що мало б сприяти збереженню життя дитини.

За даними історії пологів №55 КЗОЗ «ХКПБ №6» даних за наявність зовнішньої (вагінальної) кровотечі у породіллі ОСОБА_1 у першому періоді пологів та на початку другого періоду не встановлено. Крововтрата під час оперативного втручання кесарів розтин склала 500 мл, що відповідає 0,56 % від загальної маси тіла породіллі, тобто декілька перевищувала фізіологічну, але не була патологічною. За даними спеціальної медичної літератури крововтрата в об`ємі до 0,5 % маси тіла вважається фізіологічної, при крововтраті 0,5 - 0,7 % маси тіла (350-650 мл), як правило, достатньо власних резервів організму для компенсації важкості стану.

У післяопераційному періоді у породіллі з 01:00 год. 08.01.2016 року до 01:45 год. розвинулася рання (у перші 24 години після пологів) післяпологова гіпотонічна кровотеча.

Кровотечі в перші години післяпологового періоду найбільш часто є наслідком порушення скоротливої здатності матки (гіпо- та атонічний її стан). У даному випадку консервативні засоби, що застосовувалися медичним персоналом (введення утеротоників, ручна ревізія матки, балонна тампонада тощо) позитивного ефекту не мали. Продовження кровотечі (станом на 01:45 загальна крововтрата складала 1600 мл) потребувала повторного оперативного втручання з метою зупинки кровотечі.

Причиною розвитку кровотечі у породіллі ОСОБА_1 слід вважати порушення скорочувальної функції матки та оперативного втручання кесарів розтин. Розвиток даного стану є небезпечним для життя породіллі й без своєчасного оперативного втручання має летальні наслідки.

Слід зазначити, що в історії пологів № 55 є розбіжності у визначенні об`єму крововтрати. При підрахунку об`ємів крововтрати, які описані в оглядах пацієнтки визначена загальна крововтрата визначена 1500 мл. Проте, у записі головного лікаря визначено загальну крововтрату 2000 мл.

Тим не менш, за даними карти стаціонарного хворого № 732 КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» при огляді ОСОБА_1 08.01.2016 року о 18:45 встановлено: розрив передньої стінки піхви з переходом на уретру, розрив бічної стінки піхви праворуч до склепіння, при дослідженні матки виділилося 200 мл. Крові, при проведенні кульдоцентезу о 19:30 отримана під натиском рідка темна кров тощо, тобто мали місце ознаки, як внутрішньої так і зовнішньої кровотечі. Також встановлено, що пов`язка в ділянці рукавично-трубчатого дренажу у клубовій ділянці чиста, визначено, що дренаж не функціонуючий.

При проведенні релапаротомії з 20:05 по 22:40 зафіксовано « у черевній порожнині до 500 мл. темної крові, лівий яєчник кістозно змінений, матка збільшена до 20-22 тижнів, як при вагітності, дрябла, синюшного кольору, гематома на всьому протязі, гемостатичні шви, що були раніше накладені, послаблені, не виконують свою функцію, гематома у воронко-тазову зв`язку»

Такі розбіжності між клінічними даними, які вказані в історії пологів №55 та медичній карті стаціонарного хворого N 732 вказують на неналежне надання медичної допомоги у післяродовому періоді ОСОБА_7 медичними працівниками КЗОЗ «ХМКПБ № 6»

Несвоєчасне встановлення ушкоджень піхви, наявність зовнішньої та внутрішньої кровотечі без надання медичної допомоги у звичайному своєму перебігу призвело б до настання смерті.

Таким чином, відповідно до п.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», Затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року N6, у ОСОБА_1 встановлені тяжкі тілесні ушкодження.

Тактика ведення породіллі з ранньою післяпологовою кровотечею відповідала вимогам клінічних протоколів «Акушерська кровотеча», «Геморагічний шок в акушерстві», затверджених Наказом МО3 України N 205 від 24.03.2014 року «Про внесення змін до наказів МОЗ України від 29.12.2005 року № 782 та від 31.12.2004 року N 676», але з боку медичних працівників були допущені тактичні та технічні помилки при проведенні діагностики та хірургічного лікування.

Крім того, ще при встановленні крововтрати, яка складала 1,4% -1,8% від маси тіла породіллі станом на 01:00 год. 08.01.2016 року, та розвитком геморагічного синдрому, який супроводжувався шоком важного ступеня (шоковий індекс складав 1,5) - за даними передопераційного огляду анестезіологом та протоколу загального знеболення від 08.01.2016 року, за вимогами вище вказаних протоколів було необхідно проводити релапаротомію, а не балонну тампонаду матки. У даному випадку релапаротомію було виконано із, запізненням о 02:00, що суттєво погіршувало стан породіллі.

У разі відмови підписати поінформовану відмову, за відмови пацієнтки від документування власного рішення, даний факт документується в icтopiї пологів медичними працівниками у складі не менше трьох осіб . В наданій медичній документації записів щодо відмови пацієнтки від кесарева розтину не міститься у будь-який формі протоколювання.

Експертна комісія зазначила, що показаннями до операції ургентного кесарева розтину є кровотеча до пологів або у першому періоді пологів за відсутності умов для швидкого розродження через природні пологові шляхи, розрив матки, що загрожує або почався, тяжка прееклампсія або еклампсія за відсутності умов для екстреного розродження через природні пологові шляхи, даних за які в наданій медичній документації не міститься, та дистрес плода, який підтверджено об`єктивними методами дослідження (кардіотокографічне дослідження тощо) за відсутності умов для термінового розродження крізь природні пологові шляхи.

Таким чином, комісія вважала, що медичним персоналом при наданні медичної допомоги ОСОБА_7 допущено дефекти у наданні медичної допомоги, як діагностичні так і тактичні недооцінка ризику ускладнень, несвоєчасність оперативного втручання при наданні допомоги жінці, так i технічні - помилки при накладанні гемостазу, неспроможність швів, встановлення нефункціонуючого дренажу, тощо, мети повторного хірургічного втручання (релапаратомії) досягнуто не було (тобто кровотеча продовжувалась), що спричинило тяжкі наслідки для здоров`я ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №395,396/19 від 04.09.2017 року, проведеної ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» на основі матеріалів справи, медичної документації на ім`я ОСОБА_1 та її новонародженої дитини чоловічої статі, враховуючи відомі обставини та відповідаючи на питання, встановлено, що в наданих матеріалах відсутні судово-медичні дані про наявність патологічних порушень «...плода під час виношування вагітності». У жінки ОСОБА_1 мали місце: тривале безпліддя (5 років), вагітність настала в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, безсимптомна бактеріурія в 31 тиждень гестації, ниркова недостатність вагітної, різкий набір маси тіла на останніх тижнях вагітності, багатоводдя (полігідроамніон), прееклампсія. Це свідчить про те, що вона відносилась до групи жінок з підвищеним ризиком розвитку ускладнень вагітності та пологів.

Кожна, із вказаної, патологій, сама по собі, не є абсолютним показом до розродження шляхом Кесаревого розтину. Однак, враховуючи сукупність наявної патології та дані за очікування крупного плода, були підстави для винесення рішення про розродження ОСОБА_1 саме шляхом планового Кесаревого розтину, що в свою чергу, не виключено, сприяло б збереженню життя дитини.

Отже між непроведенням планового ОСОБА_8 розтину і настанням смерті дитини вбачається причинний зв`язок.

Виникнення «спінальної пологової травми у новонародженого» могло відбутися під час вилучення дитини з матки за ніжку через Кесарів розріз, коли головка була фіксована в пологових шляхах матері. При фіксації головки в пологових шляхах, вилучення дитини за ніжку було єдиним способом.

Кровотеча, яка продовжилась у пізньому післяпологовому періоді обумовила видалення матки у ОСОБА_1 , що було виконано за життєвими показами. В даному випадку збереження матки загрожувало життю ОСОБА_1 .

Після пологів у ОСОБА_1 була діагностована: «Пізня післяпологова кровотеча. Вторинна анемія. Гемоперитонеум. Гостра ниркова недостатність». При огляді жінки 08.01.2016 року о 18:45 черговим лікарем (медична карта №732 КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова») були виявлені 2 розриви: передньої стінки піхви з переходом на уретру та бокової стінки піхви справа до склепіння.

У новонародженої дитини - «Асфиксия тяжелой степени, СПОН (ОДН, ОЦН, ОССН), ДВСС (подапоневротическое кровоизлияние), шок, крупний плод, постреанимационная болезнь», що і обумовило необхідність надання йому медичної допомоги.

Причиною смерті новонародженого була важка інтранатальна асфіксія. За даними спеціальної медичної літератури оцінка стану адаптації дитини (за шкалою Апгар) що дрівнює на 10-й хвилині життя менше 5 балів свідчить про несприятливий прогноз для здоров`я та життя дитини. Тобто, в даному випадку, смерть дитини, що народилась в стані важкої інтранатальної асфіксії була невідворотною.

Загрозлива для життя кровотеча, яка продовжилась у пізньому післяпологовому періоді, в першу чергу, була обумовлена нездатністю перерозтягнутої великим плодом матки до скорочення і, за життєвими показами, потребувала видалення матки у ОСОБА_1 . Оскільки виконання планового розродження шляхом Кесарева розтину не могло гарантувати уникнення розвитку гіпотонічної маткової кровотечі у третьому періоді комісія не вбачає прямого причинного зв`язку між непроведенням такої операції та втратою дітородної функції ОСОБА_1 .

В той же час виявлені при огляді жінки 08.01.2016 року о 18:45 черговим лікарем (медична карта №732 КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова») розрив передньої стінки піхви з переходом на уретру та розрив бокової стінки піхви справа до склепіння з ознаками зовнішньої та внутрішньої кровотечі, що продовжувалась (при цьому огляді виділилось до 200,0 крові, при пункції заднього склепіння 08.01.16 року о 19.35 під напором виділилась кров) вказують на неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_1 в післяпологовому періоді в умовах пологового будинку №6.

Ці ушкодження ОСОБА_1 , без надання їй відповідної медичної допомоги в умовах КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», в своєму перебігу призвели б до загибелі жінки.

Таким чином, відповідно до п. 1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, гр. ОСОБА_1 на етапі КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6» були спричинені тілесні ушкодження у вигляді розривів піхви, які в своєму перебігу були загрозливими для життя і, за цим критерієм, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

ІНФОРМАЦІЯ_2 лікар ОСОБА_2 померла. У зв`язку з чим 31.07.2020 року постановою прокурора закрито кримінальне провадження №0001328 з підстав передбачених п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваної.

22.07.2020 року мати ОСОБА_2 ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_10 та захисник адвокат Горлач О.С. на ім`я прокурора прокуратури Харківської області Мозгового М.Л., слідчого СУ ГУНП в Харківській області Шилової Ю., подали заяву у кримінальному провадженні №0001328 внесеного до ЄРДР 13.04.2014 року, в якій зазначили, що вони не наполягають на продовженні досудового розслідування та подальшій передачі справи до суду для розгляду кримінальної справи та встановленні реабілітуючих підстав для реабілітації померлого. Просили їх більше не турбувати, провадження закрити.

Відповідно до копії Статуту КНП «Міський клінічний пологовий будинок №6» Харківської міської ради, створений рішенням 19 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 18.04.2018 року №1072/18 «Про припинення комунальних закладів охорони здоров`я міста Харкова шляхом реорганізації (перетворення) в комунальні некомерційні підприємства Харківської міської ради» шляхом перетворення комунального закладу охорони здоров`я «Харківській міський клінічний пологовий будинок №6», є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків комунальної установи охорони здоров`я міського поголовного будинку №6, комунального закладу охорони здоров`я «Харківській міський клінічний пологовий будинок №6. Підприємство є юридичною особою, що має самостійний баланс, поточні рахунки, може бути відповідачем у судах.

Позивачка зверталась до відповідача з питання відшкодування моральної шкоди у добровільному порядку, але отримала відмову, у зв`язку з невстановленням вини лікаря ОСОБА_2 та відсутності обвинувального вирок суду.

Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці неправомірними діями та бездіяльністю лікаря ОСОБА_2 під час виконання нею своїх трудових обов`язків і саме тому на юридичну особу покладається обов`язок з відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що 07.01.2016 року перебуваючи на 38 тижні вагітності, позивачку ОСОБА_1 госпіталізовано КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 6» Харківської міської ради, де лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 , яка дала згоду на допомогу у розродженні і письмово гарантувала виконання своїх обов`язків по своєчасному лікуванню не визначила групу ризику пренатальних та акушерських ускладнень при визначенні додаткових факторів ризику у пологах (недостатня зрілість шийки матки у терміні доношеної вагітності, припустимі крупні розміри плоду, набряки нижніх кінцівок, розвиток прееклампсії, невідповідності голівки плоду та тазу матері, високий ризик геморагічних ускладнень) і прийняла рішення про проведення пологів крізь природні пологові шляхи. Під час пологів виникли ускладнення у зв`язку з чим ОСОБА_2 прийняла рішення про проведення операції вакуум-екстракції плоду, яка не дала результатів і тільки після декількох спроб лікар прийняла рішення про проведення операції кесарів розтин. Внаслідок проведеного, з запізненням, оперативного втручання народилась дитина у стані асфіксії важкого ступеню, синдром поліорганної недостатності. У зв`язку з проведеним з запізненням кесаревого розтину ОСОБА_1 проведено ургентну лапаратомію, а після цього у зв`язку з відновленням кровотечі ОСОБА_2 провела балонну тампонаду матки, однак проведені заходи виявились неефективними, що призвело до термінового переведення до КНП «Міська клінічна лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради де в ургентному порядку проведено релапаратомію, екстирпацію матки з лівими придатками та правою матковою трубою, трансназальну інкубацію кишечника, ушивання розриву передньої стінки, бокової стінки піхви справа. При цьому ОСОБА_2 при наданні медичної допомоги не встановлено ряд ушкоджень пов`язаних з пологовою діяльністю, несвоєчасно проведено оперативне втручання, що могло призвести до загибелі у разі ненадання допомоги в іншому лікувальному закладі. ІНФОРМАЦІЯ_1 , незважаючи на проведений комплекс реанімаційних та лікувальних заходів, новонароджена дитина померла. Причиною смерті стала інтранатальна асфіксія, що виникла внаслідок несвоєчасно проведеного ОСОБА_2 оперативного втручання. В подальшому до Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області до ЄРДР внесено відомості за ознаками ч. 2 ст. 140 КК України, і ОСОБА_1 , як матір померлої дитини та породілля, якій спричинені тяжкі тілесні ушкодження визнана потерпілою. При досудовому розслідуванні проведено медичні експертизи і 22.05.2020 року слідчим СУ ГУНП в Харківській області лікарю акушеру-гінекологу Тарусіній О.В. повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст. 140 КК України. Підозра обґрунтована, висновком комісійної судово-медичної експертизи №08/324/2018 від 28.10.2018 року, проведеної експертами відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи департаменту охорони здоров`я ХОДА за висновками, якої встановлено причинно-наслідковий зв`язок ніж неналежним наданням медичної допомоги ОСОБА_2 настанням тяжких наслідків у вигляді смерті новонародженої дитини та тяжкими тілесними ушкодженнями у породіллі у ОСОБА_1 . Постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області від 31 липня 2020 року кримінальне провадження стосовно лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст. 140 КК України закрито у зв`язку зі смертю підозрюваної ОСОБА_2 . Із постанови вбачається, що лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді завідуючої акушерсько-фізіологічним відділенням, будучи медичним працівником зі спеціальною освітою, маючи завдання та обов`язки з забезпечення, організації та участі в надання якісної кваліфікованої медичної допомоги роділлям та породіллям у відділенні, неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок несумлінного до них ставлення, а саме не визначила найбільш безпечний для матері й плода метод розродження ОСОБА_1 , не переглянула план ведення пологів на користь кесарева розтину, невчасно встановила правильний клінічний діагноз «дистрес плоду», не вжила заходів для термінового розродження ОСОБА_1 шляхом кесарева розтину, що спричинило тяжкі наслідки для новонародженого. Крім того, лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 у наданні медичної допомоги ОСОБА_1 допустила дефекти як діагностичні (не встановлено ушкоджень піхви, уретри, не встановлено зовнішньої кровотечі), тактичні - недооцінка ризику ускладнень, несвоечасність оперативного втручання (релапаротомії, не проведення гістеректомії) при наданні допомоги жінці, так i технічні - помилки при накладанні гемостазу, неспроможність швів, встановлення нефункціонуючого дренажу, мети повторного xipypгiчxoгo втручання (релапаротомії) досягнуто не було (тобто кровотеча продовжувалась), що спричинило тяжкі наслідки для здоров`я ОСОБА_1 , тим самим вчинила кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я. В зв`язку з наведеним, неналежним виконям своїх професійних обов`язків лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_2 , які призвели до тяжких наслідків, а саме смерті новонародженої дитини та тяжким ушкодженням здоров`я ОСОБА_1 , позивачці заподіяно моральну шкоду. Виходячи з характеру вчиненого лікарем злочину, характеру, обсягу та глибини душевних страждань, яких зазнала позивачка, як матір, в зв`язку зі смертю своєї новонародженої дитини, та породіллі, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження у пологах, їх тривалості, що становили довгих 4 роки, просила стягнути у відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю дитини 900 000 грн; та моральну шкоду, спричинену позивачці, ушкодженням здоров`я 900 000 грн. Оскільки моральну шкоду ОСОБА_1 спричинено лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_2 яка перебувала в трудових відносинах з КНП «Міський клінічний пологовий будинок №6» ХМР, і зазначені події відбулися під час виконання ОСОБА_2 нею професійних обов`язків при пологах, тому просила відшкодування моральної шкоди з КНП «Міський клінічний пологовий будинок №6» ХМР. Просила стягнути з відповідача на свої 1800000,00 грн моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2023 року у справі №523/10085/19 (пункт 58), Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21).

Оцінюючи доводи представника відповідача та 3-ї особи в частині недоведеності вини ОСОБА_6 , наявності іншого експертного висновку, який виправдовує ОСОБА_2 , наданого комісіє експертів з більшим стажем експертної роботи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 року у справі №755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18) зазначив, що у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Судова колегія погоджується з висновком суду, що у висновках комісійної судово-медичної експертизи №08/324/2018 від 28.10.2018 року, проведеної експертами відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи департаменту охорони здоров`я ХОДА та висновком комісійної судово-медичної експертизи №395,396/19 від 04.09.2017 року, проведеної ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», не вбачається протиріч, оскільки обидва висновки вказують саме на неналежне надання медичної допомоги, що перебуває у причинному зв`язку з настанням негативних наслідків, як для новонародженої дитини так і для породіллі.

Виходячи з висновку комісійної судово-медичної експертизи №08/324/2018 від 28.10.2018 року підтверджено, що завідуючою акушерсько-фізіологічним відділенням КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №6» ХМР Тарусіною .О.В., не визначено найбільш безпечного для матері й плода методу розродження жінки, не переглянуто план ведення пологів на користь кесарева розтину, наприкінці першого періоду пологів при початку інтранатьного дистресу плода, не було надано оцінки стану плода, та не розцiнено зазначений стан як такий, що загрожує його життю, несвоєчасно встановлено правильний клінічний діагноз, порушено вимоги протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», затвердженого наказом МОЗ України N 900 від 27.12.2006 року «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», через несумлінне ставлення до своїх професійних обов`язків, не вжито заходів для термінового розродження ОСОБА_1 шляхом кесарева розтину.

Внаслідок бездіяльності у наданні медичної допомоги лікарем ОСОБА_2 , у другому періоді пологів, при триваючому дистресi плода ОСОБА_7 було проведено, спроби вакуум-екстракції плода, які у даному випадку були неефективними. У разі своєчасної діагностики дистресу плода наприкінці першого періоду пологів родорозрішення можна було б завершити кесаревим розтином та уникнути вакуум-екстракції плода, що могло б зберегти життя дитині.

При наданні медичної допомоги ОСОБА_1 07.01.2016 року було допущено дефекти у наданні медичної допомоги які діагностично (не встановлено ушкоджень піхви, уретри, не встановлено зовнішньої кровотечі), тактичні - недооцінка ризику ускладнень, несвоєчасність оперативного втручання (релапаротомії, не проведення гiстеректомії) при наданні допомоги жінці, так i технічні - помилки при накладанні гемостазу, неспроможність швів, встановлення нефункціонуючого дренажу, тощо, мети повторного хірургічного втручання (релапаротомії) досягнуто не було (тобто кровотеча продовжувалась), що спричинило тяжкі наслідки для здоров`я ОСОБА_1 .

І зазначені висновки цілком підтверджують обставини викладені позивачем.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У цій справі обов`язок щодо спростування доводів позивачки та доведення відсутності вини ОСОБА_2 у завданні їй шкоди покладається на сторону відповідача та третьої особи (оскільки вони заперечували проти позовних вимог), які будь-яких належних та допустимих доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди та позиції позивачки не надали.

Окрім того, відповідно до п. 1 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим), що затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 року № 6, бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим) (в подальшому - бюро) є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України. Основною діяльністю бюро є проведення судово-медичних експертиз, що призначаються особою, яка проводить дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи. Відповідно до п.7.5. у складі бюро повинен бути такий структурний підрозділ, як Відділ комісійних судово-медичних експертиз;

Відповідно до п.1.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, що затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 року № 6, система судово-медичної служби України складається з: 13.1. Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, 1.3.2. Республіканського бюро судово-медичної експертизи (Автономна Республіка Крим), 1.3.3. Бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів.

П.2.4.1. даної Інструкції визначає, що участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні експертиз у справах про притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за професійні правопорушення;

Проведення цих експертиз здійснюється відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров`я обласних(м. Києві та м. Севастополі -міських, оскільки дані міста мають спеціальний статус відповідно до Конституції України) виконавчих комітетів, у відділі комісійних експертиз республіканського бюро (Автономної Республіки Крим), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.

З урахуванням наведеного, суд приймає, як належний доказ висновок комісійної судово-медичної експертизи №08/324/2018 від 28.10.2018 року, проведений експертами відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи департаменту охорони здоров`я ХОДА з залученням широкого кола спеціалістів.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20).

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом.

Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження. Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.

Експертиза проведена атестованими експертами, які мають відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, висновок експерта відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджується з іншими доказами.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд першої інстанції, встановивши, що внаслідок неправомірної поведінки лікаря відповідача - ОСОБА_2 , якою була надана неналежна медична допомога позивачці, у результаті чого померла її дитини та вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, дійшов правильного висновку про те, що позивачу завдано моральну шкоду.

З урахуванням встановлених обставин справи, на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено наявність факту заподіяння їй діями відповідача (який не є безпосереднім завдавачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону, як роботодавець винуватця) моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою , смертю її дитини, є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України).

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачці завдано моральну шкоду.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної шкоди законодавством не встановлений. Суд визначає цей розмір залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 27 даної Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, діючим законодавством не визначено обов`язку позивача проводити відповідне експертне дослідження з метою встановлення розміру моральної шкоди.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, у повній мірі врахував глибину душевних страждань позивачки, завданих смертю довгоочікуваної новонародженої дитини фізичним і моральним болем, завданним внаслідок тяжких тілесних ушкодженнь здоров`ю породіллі - ОСОБА_1 ,лікарем ОСОБА_2 , яка допустила дефекти як діагностичні, тактичні - недооцінка ризику ускладнень, несвоечасність оперативного втручання при наданні допомоги жінці, так i технічні - помилки при накладанні гемостазу, неспроможність швів, встановлення нефункціонуючого дренажу, мети повторного xipypгiчxoгo втручання (релапаротомії) досягнуто не було (тобто кровотеча продовжувалась). Моральна шкода обумовлена також душевним болем у зв`язку із неможливістю виправити існуюче становище, а саме: відновити можливість мати дітей. З урахуванням зазначених обставин суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачці. Суд також врахував фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань та негативні наслідки, які настали для позивачки у зв`язку із порушенням її прав, смертю новонородженої дитини та шкоди завданої здоров`ю, взяв до уваги тривалість вимушених змін у її житті, а також виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зазначену майнову та моральну шкоду суд правильно стягнув з КНП Міський клінічний пологовий будинок №6 Харківської міської ради, оскільки вона завдана їхніми працівником під час виконання нею своїх трудових/службових обов`язків. Суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України є юридична особа. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 149/1125/20 (провадження № 61-6089св23).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів протиправних дій працівниці відповідача помилкові, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які оцінені судом у визначений процесуальним законом спосіб, зміст яких свідчить про те, що смерть дитини та отримання тяжких тілесних ушкоджень позивачкою настала внаслідок ненадання належної медичної допомоги.

Зазначені докази відповідач не спростував та не надав доказів, які б свідчили про відсутність протиправних дій його працівника ОСОБА_2 .

Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність правових підстав для відшкодування на користь позивачки моральної шкоди з відповідача за спричинення смерті дитини 500000,00 грн та за ушкодженням здоров`я 500000,00 грн.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 17 жовтня 2023 року у справі № 343/2289/19 (провадження № 61-5517св23), від 23 вересня 2024 року у справі № 501/1349/15 (провадження № 61-2969св24) та інших.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Комунального некомерційного підприємства Міський клінічний пологовий будинок № 6 та Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 20.03.2025 року.