Провадження № 2/686/1406/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

19 березня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Сірій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,

встановив:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 30 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 позичила у нього кошти в сумі 50000 грн., які зобов`язалася повернути до 30.03.2022 року, та 24 липня 2021 року позичила ще раз у нього кошти в сумі 40000грн, які зобов`язалася повернути до 24.10.2022 року. На підтвердження відносин, що випливають з договору позики, відповідачем було власноручно написано розписку.

Проте до цього часу відповідач не виконала взятих на себе грошових зобов`язань та ухиляється від їх виконання, хоча він неодноразово спілкувався з нею з приводу повернення коштів.

Таким чином, між сторонами була дотримана форма договору позики, який оформлено розпискою, чим посвідчено передання позивачем відповідачеві коштів в розмірі 50000 гривень 30.11.2021 року та 40000 гривень 24.07.2021 року.

Відповідно до боргової розписки від 30.11.2021р. відповідач зобов`язувався повернути йому борг в сумі 50000 гривень у строк до 30.03.2022 року, та відповідно до боргової розписки від 24.07.2021р. відповідач зобов`язувався повернути йому борг в сумі 40000 гривень у строк до 24.10.2022 року. Та обставина, що оригінал розписки і досі перебуває у нього свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув йому, свій борг.

Із змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами невизначено розмір процентів за користування грошима. За таких обставин розмір відсотків слід обраховувати виходячи із розміру облікової ставки НБУ.

Згідно його розрахунків проценти за позикою: від 30.11.2021р. складають 1088,35 грн. за період з 01.12.2021р. по 23.02.2022р.; від 24.07.2021р. складають 2046,57 грн. за період з 25.07.2021р. по 23.02.2022р.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, розмір боргу відповідача згідно розписки від 30.11.2021р. станом на граничний день його повернення 30.03.2022 року, складає 50000 грн., згідно розписки від 24.07.2021р. станом на граничний день його повернення 24.10.2022 року, складає 40000грн.

Таким чином, в загальній сумі стягненню з відповідача на його користь підлягають грошові кошти в розмірі 93134 грн. 92 коп., а саме: 50000 + 1088,35 + 40000+ 23171,51 грн. + 2046,57 грн.

З врахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 93134 грн. 92 коп. заборгованості за договорами позики та 1211,20 грн. судового збору.

В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення суду не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого остання отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 40000грн., які зобов`язалася повернути до 24.10.2022 р.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується її борговою розпискою від 24.07.2021 року.

Також 30.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого остання отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 50000грн., які зобов`язалася повернути до 30.03.2022 р.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується її борговою розпискою від 30.12.2021 року.

У строки визначені у договорах позики та після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_2 не повернула позивачу кошти.

Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем проведено нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України по розписці: від 24.07.2021р. за період з 25.07.2021р. по 23.02.2022р. в сумі 2046,57 грн.; від 30.12.2021р. в сумі 1088,35 грн. за період з 01.12.2021р. по 23.02.2022р..

Проте, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивачем проведено нарахування процентів понад строки кредитування.

Так, за договором позики від 30.12.2021 р. сторони передбачили строк повернення грошових коштів до 30.03.2022 р. Отже, правомірним є нарахування відсотків на суму 50000 грн. за період з 31.12.2021 р. до 23.02.2022 р., що становить 724,63 грн., а саме: (50000 х 9% ) : 365 днів х 21 день = 258,90грн.; (50000 х 10% ) : 365 днів х 34 дня = 465,75грн.

В іншій частині (з 01.12.2021 р. по 30.12.2022р.) позовні вимоги є безпідставні і до задоволення не підлягають.

Стороною відповідача не було подано суду доказів на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань, та свого розрахунку, який би спростовував розрахунок заборгованості поданий позивачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача, слід стягнути: 40000 грн. заборгованості за договором позики від 24.07.2021 року, проценти в сумі 2046,57 грн. та 50000грн. заборгованості за договором позики від 30.12.2021 року,та проценти в сумі 724,63 грн., а разом 92771,20 грн.

В задоволенні решти вимог, слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1206,35 грн. (93134,92/100= 931,35; 92771,20 /931,35= 99,60%; 1211,20/100х 99,60).

На підставі викладеного та керуючись 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18,81, 141, 263,264,265,266,267, 268, 273, 280-289, 352 ЦПК України, ст.ст. 524, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 40000 грн. заборгованості за договором позики від 24.07.2021 року та 50000грн. заборгованості за договором позики від 30.12.2021 року, 1170,38грн. судового збору, а всього разом 91170,38грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , житель: АДРЕСА_2 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Дата складання повного тексту рішення суду - 24.03.2025 року.

Суддя: