ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3216/24

Головуючий у першій інстанції - Фетісова Н.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/511/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь 42 600 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці внаслідок смерті сина, 12 780 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що близько 22 год. 28 хв 16 березня 2024 року у с. Зїзд Прилуцького району Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги. У результаті ДТП водій ОСОБА_2 та пасажир автомобіля ОСОБА_3 були госпіталізовані до Прилуцької ЦМЛ з тілесними ушкодженнями, а пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих ушкоджень загинув на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, внесено до ЄРДР за №0000674 від 17 березня 2024 року. У ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу №86, яка підтвердила, що виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких та знаходяться у прямому причинному наслідковому зв`язку з настанням смерті. Позивачка, як матір потерпілого ОСОБА_4 , вважає, що внаслідок ДТП відповідач має відшкодувати їй шкоду на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 42 600 грн у рахунок завданої моральної шкоди. Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 6 000 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі неповно з`ясованих обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у рамках кримінального провадження по справі № 742/3452/24 ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 15 000 доларів США, позивачка у розписці про отримання коштів зазначила, що претензій майнового та морального характеру до нього не має. На думку скаржника, ОСОБА_1 зловживає правами, оскільки, отримавши значну суму коштів від винуватця ДТП в рахунок відшкодування шкоди, вона намагається отримати відшкодування від АТ «СГ «ТАС» в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 наголошує на тому, що після задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страхова компанія буде мати право подати регресний позов до винуватця ДТП ОСОБА_2 , який вже здійснив відшкодування моральної та майнової шкоди ОСОБА_1 .

У наданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р., не погодившись із доводами скарги ОСОБА_2 , просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, сторона позивача зазначає про безпідставність тверджень ОСОБА_2 щодо зловживання ОСОБА_1 правами, оскільки позивачка має право звернення з позовом і в кримінальному, і в цивільному провадженні. Законодавство, що регулює спірні відносини, не зобов`язує особу, якій кримінальним правопорушенням завдано майнову та/або моральну шкоди, звертатися з позовом про її відшкодування саме у кримінальному провадженні. Указує, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС», на якого і покладено обов`язок відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до того, як ОСОБА_2 відшкодував їй 15 000 доларів США, а отже відшкодування шкоди винуватцем ДТП слід розцінювати як відшкодування різниці між страховим відшкодуванням та фактично заподіяною шкодою в порядку ст. 1194 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачці в результаті загибелі її сина в ДТП, що мала місце 16 березня 2024 року, заподіяно моральну шкоду, розмір якої визначено п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 42 600 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що16 березня 2024 року о 22 год. 28 хв ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем матки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н.з. НОМЕР_1 , рухався в с. Заїзд Прилуцького району Чернігівської області, проїжджаючи по вул. Короткого біля буд. 74, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги.

У результаті ДТП водія ОСОБА_2 та пасажира автомобіля ОСОБА_3 госпіталізовано до Прилуцької ЦМЛ з тілесними ушкодженнями. Пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 16).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 18 березня 2024 року, виданим Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (а.с. 18 зворот).

Відомості за вказаним фактом 17 березня 2024 року внесено до ЄРДР за № 0000674 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с. 12).

За висновком судово-медичного експерта № 86 від 15 квітня 2024 року ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: розтрощення кісток склепіння та основи черепа з грубим руйнуванням речовини головного мозку, яке і явилось причиною смерті, що підтверджується наявністю чисельних забійних та рваних ран голови, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з розривами твердої мозкової оболонки з розміжченням речовини головного мозку обох лобних доль, продовгуватого мозку, мозочку, базальних поверхонь обох скроневих доль з утворенням детриту; закритої травми органів черевної порожнини, субкапсулярного крововиливу правої долі печінки; чисельних синців та саден кінцівок, від яких помер на місці (а.с. 12 зворот - 14).

Як свідчить розписка від 08 липня 2024 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої ДТП, в сумі 15 000 доларів США. Зазначено, що претензій морального та майнового характеру не має (а.с. 83).

Вироком Прилуцького міськрайонного суду від 02 вересня 2024 року у справі №742/3452/24, який не набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. Позивачка ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні визнана потерпілою (а.с. 92-94).

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-VI порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умовами п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок ДТП, яка сталася 16 березня 2024 року, настала смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 не заперечує обставин настання ДТП і винуватості власних дій, проте не погоджується з правом позивачки на отримання від страховика відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого вважаючи, що повністю відшкодував завдані збитки.

Пунктом 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам (усиновлювачам). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки «SKODA OKTAVIA TOUR», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС».

Особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 є його батьки: батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 .

Статтею Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 7 100 грн.

Установивши, що ДТП, яка сталася 16 березня 2024 року, за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої загинув син позивачки ОСОБА_4 , є страховим випадком, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у страховика обов`язку відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілого у розмірі, визначеному відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд першої інстанції правильно визначив, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці в зв`язку із смертю її сина в порядку п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 42 600 грн, із розрахунку (12 х 7 100) : 2 особи, оскільки, крім матері загиблого, особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди стосовно померлого ОСОБА_4 , є також його батько ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про зловживання позивачкою правами колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Отже, на випадок виникнення деліктного зобов`язання саме на страховика завдавача шкоди покладається обов`язок відшкодувати шкоду у межах суми страхового відшкодування.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не має права на отримання від АТ «СГ «ТАС» відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Зобов`язання щодо виплати спірної суми коштів виникли між ОСОБА_1 та відповідачем. Отже, не має правового значення для вирішення цього спору те, що ОСОБА_2 відшкодував позивачці в порядку кримінального провадження 15 000 доларів США. Написана ОСОБА_1 розписка щодо відсутності у неї до винуватця ДТП претензій майнового та морального характеру стосується прав та обов`язків позивачки, як потерпілої у кримінальному провадженні, про що свідчить зміст самої розписки. У розписці окремо не зазначено, що сплаченою ОСОБА_2 сумою покриваються також інші належні ОСОБА_1 за законом платежі, отже зазначені в ній домовленості не можуть впливати на правовідносини, що охоплюються договором страхування (знаходяться поза межами кримінального провадження) та врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 на те, що після задоволення цих позовних вимог страхова компанія матиме право подати регресний позов до нього, як винуватця ДТП, який вже здійснив відшкодування моральної та майнової шкоди ОСОБА_1 , відхиляються колегією суддів з підстав, наведених вище.

Нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка, як матір загиблого, має право вимагати від страховика відшкодування шкоди, заподіяної його смертю.

Доводів та заперечень з приводу визначеного судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

Отже, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко