Справа № 740/7020/24
Провадження № 2/740/374/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Холода О.А. звернулась до суду із позовом, у якому просить:

- розірвати шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований 20.08.2021 Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області,

- стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», номер об`єкта НОМЕР_1 , 2006 року, номерний знак НОМЕР_2 , що є спільним майном подружжя, у розмірі 136 000 грн., залишивши автомобіль у власності відповідача, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.08.2021 сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі, за актовим записом № 336. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають, а сімейне життя не склалось, у зв`язку з тим, що вони мають різні характери та погляди на життя, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння. На даний час вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети і примирення між ними неможливе.

Під час перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», 2006 року, номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано на відповідача.

Посилаючись на положення статей 60, 70, 71 СК України позивачка вважає, що має право стягнути з відповідача компенсацію половини вартості спірного автомобіля у розмірі 136 000 грн.

Представником відповідача адвокатом Коваленко А.С. подано відзив на позов, згідно з яким відповідач позовну вимогу про розірвання шлюбу визнав, а позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя не визнав, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти. Той факт, що автомобіль був придбаний в період зареєстрованого шлюбу не доводить, що транспортний засіб є спільним майном подружжя і спростовується твердженнями самої позивачки щодо існування у кожного з сторін різних бюджетів, а оскільки дана обставина визнається обома сторонами вона доказуванню не підлягає. Відповідач мав постійний дохід, оскільки з 2018 року служить в Збройних Силах України. В той же час, щодо поважних причин відсутності доходу позивача відповідачу невідомо. Навіть, якщо неофіційний дохід у позивача був, вона повністю витрачала його на власні потреби.

Крім того, відповідач не погоджується з вартістю спірного автомобіля, оскільки транспортний засіб було оцінено спеціалістом без проведення огляду транспортного засобу.

У відповіді на відзив представник позивачки - адвокат Холод О.А. зазначив, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Акцентує увагу на тому, що у позовній заяві ніде не було зазначено, що в період перебування у шлюбі у позивача і відповідача були різні бюджети. Натомість при обґрунтуванні позовної вимоги щодо розірвання шлюбу було вказано, що станом на звернення до суду позивач і відповідач сімейні відносини не підтримують та мають різні бюджети і що примирення між ними є неможливим.

У позивачки відсутній доступ до спірного автомобіля, відповідно замовити оцінку транспортного засобу у позасудовому порядку є об`єктивно неможливо, отже належним обґрунтуванням ціни позову було визначення ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до автомобіля, що є предметом спору. Тому на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля позивачем до суду було надано повідомлення суб`єкта оціночної діяльності № 1-21 від 20.11.2024, де визначено що середня ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS, 2006 року, в задовільному технічному стані становить 272 000,00 гривень. Разом з тим, відповідачем не спростовано даної оцінки транспортного засобу належними та допустимими доказами.

Ухвалою судді 13.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 28.02.2025 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивачки адвокат Холод О.А. надіслав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідач про час і місце розгляду справи сповіщався засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно із п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України. Причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, що згідно ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.08.2021 Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 336. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Згідно частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом обставини свідчать, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, перебування у шлюбі носить формальний характер та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При цьому, враховано, що суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

У період перебування в шлюбі, на підставі договору, укладеного 30.04.2022 в Територіальному сервісному центрі 7443, було придбано автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_1 , 2006 року, та зареєстровано ОСОБА_2 власником автомобіля (а.с. 9).

З відповіді суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 20.11.2024 вбачається, що провести незалежну оцінку бувшого у використанні колісного транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_1 , 2006 року, не є можливим без проведення огляду колісного транспортного засобу оцінювачем та через відсутність вихідних даних, тобто документів та інформації, в яких містяться характеристики. Проведеним аналізом ринку продажу подібних по характеристиках бувших у використанні колісних транспортних засобів, автомобілів марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», 2006 року, в задовільному технічному стані, встановлено, що станом на 20.11.2024 їх середня ринкова вартість може становити 272 000 грн (а.с.10-11).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (абзац другий частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».

Тобто, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідач ОСОБА_2 , оспорюючи презумпцію права спільної сумісної власності на придбаний у шлюбі автомобіль, посилається на те, що спірний транспортний засіб придбано за його особисті кошти, оскільки він з 2018 року перебуває на службі в Збройних Силах України, має постійний заробіток, в той час, як відповідачка доходів не мала, або ж витрачала їх тільки на власні потреби. При цьому жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, а отже правових підстав для визнання спірного автомобіля особистим майном ОСОБА_2 немає.

Наведені у відзиві на позов доводи про те, що сторонами визнається ведення окремих бюджетів у час перебування у шлюбі і така обставина доказуванню не підлягає, суд відхиляє, оскільки у відповіді на відзив представником позивачки зазначено, що у позовній заяві ніде не було зазначено, що в період перебування у шлюбі у позивача і відповідача були різні бюджети. Натомість при обґрунтуванні позовної вимоги щодо розірвання шлюбу було вказано, що станом на звернення до суду позивач і відповідач сімейні відносини не підтримують та мають різні бюджети і що примирення між ними є неможливим. Крім того, як слідує зі змісту позову, в обгрунтування позовних вимог вказано, що спірний автомобіль був придбаний подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти.

Щодо доводів про недоведеність вартості спірного автомобіля суд виходить з того, що за правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження розміру вартості спірного автомобіля позивачкою надано лист суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 20.11.2024, згідно з яким провести незалежну оцінку автомобіля не є можливим без проведення огляду колісного транспортного засобу оцінювачем та через відсутність вихідних даних, тобто документів та інформації, в яких містяться характеристики. Проведеним аналізом ринку продажу подібних по характеристиках бувших у використанні колісних транспортних засобів, автомобілів марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», 2006 року, в задовільному технічному стані, встановлено, що станом на 20.11.2024 їх середня ринкова вартість може становити 272 000 грн (а.с.10-11).

Отже, вартість автомобіля «TOYOTA AVENSIS», 2006 року виготовлення, визначена суб`єктом незалежної оціночної діяльності орієнтовно, виходячи із середньої ринкової вартості подібних по характеристиці автомобілях. Відповідач не надав інших документів про вартість автомобіля, призначити проведення судової автотоварознавчої експертизи не клопотав.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідачем, заперечуючи вартість спірного автомобіля, що перебуває у його користуванні, не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вартості автомобіля, на підтвердження розміру якої позивачкою подано зазначений доказ, тому суд вважає, що позивачкою в змагальній процедурі судового розгляду доведено заявлену нею вартість спірного автомобіля у розмірі 272 000 грн, як визначено суб`єктом незалежної оціночної діяльності за середньою ринковою вартістю подібних по характеристиці автомобілях і зазначено в інформації від 20.11.2024 вих.№1-21 СОД ОСОБА_3 , оскільки на це вказує зазначений документ, тоді як відповідачем окрім заперечень ніяких доказів надано не було, як не було ініційовано і проведення судової експертизи для визначення розміру вартості автомобіля.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (стаття 71 СК України).

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації, правові висновки про що викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2020 у справі N 235/5146/16-ц (провадження N 61-37616 св 18); від 03.06.2020 у справі N 487/6195/16-ц (провадження N 61-46326св18); від 30.09.2020 у справі N 552/1514/19 (провадження N 61-21084 св 19).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст.183 ЦК України).

За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, презумпцію рівності часток, суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль перебуває у спільній сумісній власності сторін, є неподільною річчю, зареєстрований за відповідачем і перебуває у фактичному користуванні відповідача, тому на користь позивачки згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України підлягає стягненню грошова компенсація належної частки у спільному майні подружжя, яка становить половину ринкової вартості автомобіля 136 000 грн (272 000 грн / 2 = 136 000 грн).

Поділ спільного сумісного майна має наслідком припинення правового режиму спільної сумісної власності на майно, та оскільки спірний автомобіль підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації 1/2 частки його вартості, відповідач набуває на автомобіль, який зареєстрований на нього, право особистої приватної власності, що підлягає визнанню за рішенням суду про поділ сумісного майна.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачкою ОСОБА_1 сплачено 1360 коп. судового збору за позовну вимогу про поділ майна подружжя та 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с.1, 2), а також 6000 грн. за надану правничу допомогу Адвокатським бюро «Слобожанська консалтингова група» Холода Олега» (а.с. 23, 26).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Правнича допомога ОСОБА_1 надана АБ «Слобожанське бюро консалтингова група» ОСОБА_4 », що підтверджено договором № 56/2024 від 22.11.2024 з Додатками №1, №2 , умовами яких гонорар адвоката за договором про надання правової допомоги встановлений у фіксованому розмірі 6 000 грн.

Матеріалами справи доведений факт надання правничої допомоги адвокатом та її оплати ОСОБА_1 у сумі 6 000 грн. Надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивачки.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 є розумними, обґрунтованими та співмірними зі складністю справи, у зв`язку з чим підлягають стягненню у повному обсязі з відповідача.

Крім того, з урахуванням положень ст. 141, ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (в сумі 605 грн. 60 коп.), а 50% - стягнути на її користь з відповідача (в сумі 605 грн. 60 коп.), а також стягнути з відповідача 1360 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про поділ майна подружжя.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 20 серпня 2021 року Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 336.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_1 , 2006 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_2 , у сумі 136 000 (сто тридцять шість тисяч) гривень, та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_1 , 2006 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1965 грн. 60 коп. та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 7 965 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь