Провадження № 2/161/45/25
У Х В А Л А

19 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудська С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Явір 2011", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Місцевий обчислювальний центр", про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.10.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ "Явір 2011", у якій просив суд зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок заборгованості, шляхом зменшення внеску на утримання житла в період з 01.03.2021 року по 01.09.2024 року на суму 6999 грн. (цивільна справа № 161/18856/24).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2025 року провадження в цивільній справі № 161/18856/24 в частині позовних вимог про зобов`язання ОСББ «Явір 2011» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заборгованості, шляхом зменшення внеску на утримання житла в період з 01.01.2022 року по 01.09.2024 року на суму 5999 грн. було закритим (а.с. 94).

10.03.2025 року від представника відповідача ОСББ "Явір 2011" на електронну адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю предмета спору (а.с. 102)..

17.03.2025 року позивачем подано до суду заяву про відмову від позову. Заявлені вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що на даний час зі сторони відповідача відбулося повне добровільне задоволення позовних вимог. У даному випадку існує необхідність прийняти його відмову від позову та закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Просить врахувати, що даний спір з вини ОСББ "Явір 2011" перебував у провадженні суду протягом 5 місяців. Враховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні клопотання ОСББ "Явір 2011" від 10.03.2025 року, закрити провадження в цивільній справі № 161/18856/24, у зв`язку з його відмовою від позову та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати (а.с. 117-119).

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, інші клопотання, окрім вищевказаного, від нього на адресу суду не надходило.

Представник відповідача у своєму клопотання про закриття провадження у справі просила судове засідання проводити у її відсутності (а.с. 102).

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у судове засідання повторно не з`явився, у своєму відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 70).

Неявка сторін не перешкоджає суду вирішити питання щодо закриття провадження у справі за клопотанням сторони позивача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.09.2021 року в справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

Як встановлено судом, на дату відкриття провадження в цивільній справі № 161/18856/24, між ОСОБА_1 та ОСББ "Явір 2011", існував спір з приводу здійснення перерахунку заборгованості, шляхом зменшення внеску на утримання житла в період з 01.03.2021 року по 01.09.2024 року.

Вищевказані позовні вимоги добровільно задоволенні відповідачем у ході розгляду даного спору 07.03.2025 року, тобто через понад як 4 місяці після відкриття провадження у справі.

Отже, суд вважає доведеним, що даний спір виник та існував тривалий період часу через бездіяльність ОСББ "Явір 2011".

Судом також встановлено, що на дату постановлення даної ухвали між сторонами спору існує не врегульоване питання щодо відшкодування відповідачу судових витрат у зв`язку з його розглядом.

Тобто, закриття провадження в цивільній справі № 161/18856/24 з підстав відсутності предмету спору (п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) нівелює для позивача можливість стягнути з ОСББ "Явір 2011" витрати на правничу допомогу.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі від 10.03.2025 року.

Разом з тим, ч. ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Під час розгляду заяви судом не встановлено підстав, які б перешкоджали прийняттю відмови сторони позивача від заявленого позову.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСББ "Явір 2011", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТзОВ "Місцевий обчислювальний центр", про зобов`язання вчинити дії у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судом також встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., а також заявлено, що орієнтовна сума витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 7000 грн.

14.11.2024 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій він просить стягнути з ОСББ "Явір 2011" на свою користь 5000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 43-44).

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а тому понесені позивачем судові витрати по в цивільній справі № 161/18856/24 слід стягнути з відповідача на його користь.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Судом встановлено, що 09.10.2024 року між адвокатом Карпуком А.С. та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правової допомоги у справі про зобов`язання ОСББ «Явір 2011» вчинити дії (а.с. 45-46).

Як вбачається із акту прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 14.11.2024 року, адвокатом Карпуком А.С. на виконання вищевказаного правочину було надано позивачу правничу допомогу загальною вартістю 5000 грн. з яких: складення позовної заяви 4 год.; участь у судовому засіданні 1 год. (а.с. 47).

Вищевказана вартість послуг була сплачена ОСОБА_1 двома платежами 21.10.2024 року та 12.11.2024 року (а.с. 48-49).

Варто зауважити, що витрати на правничу допомогу були фактично понесені позивачем станом на 12.11.2024 року, а задоволення його вимог, які були предметом цивільної справи № 161/18856/24, відбулося 07.03.2025 року.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

На переконання суду, розмір понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу зменшенню не підлягає, оскільки такий відповідає критеріям розумності та неминучості, а також співвідноситься із конкретними обставинами справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1211,20 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., підлягають компенсації за рахунок відповідача на підставі реч. 2 ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

На підставі ч. 3 ст. 142, п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Явір 2011" адвоката Грибан Ж.В. про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відмовити.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Явір 2011» про зобов`язання вчинити дії.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Явір 2011", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Місцевий обчислювальний центр", про зобов`язання вчинити дії закрити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Явір 2011" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч)грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складання ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складання ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 20 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська