П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Київ

Справа №376/652/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/4746/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Білоцерківської окружної прокуратури на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Віговського С.І. 04 квітня 2023 року в м. Сквира, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Держінвестбуд» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м. та нежитлову будівлю літ. «Б» по АДРЕСА_1 , загальною площею 86,0 кв.м.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у жовтні 2020 року він з директором ТОВ «Держінвестбуд» домовився, що відповідач за кошти позивача, на земельній ділянці, що орендує позивач, власними зусиллями збудує дві нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами був укладений договір (договір інвестування поєднаний з договором підряду) в усній формі, за яким відповідач, зобов'язався провести будівельні роботи та зареєструвати на позивача об`єкт нерухомості після будівництва, у свою чергу позивач зобов`язувався оплати роботи.

Позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання та повністю оплатив будівельні роботи та будівельні матеріали, що становило 1800000 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень.

Відповідач збудував дві нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , проте порушив умови договору, так як відмовляється в добровільному порядку реєструвати за позивачем нежитлові будівлі.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Держінвестбуд» про зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «Б» по АДРЕСА_1 , загальною площею 86,0 кв.м.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням особа, яка не брала участь у розгляді справи - Білоцерківська окружна прокуратура, керівником прокуратури подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за результатами моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень прокуратурою було виявлено заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року у справі №376/652/23, на підставі якого 06 червня 2023 року державним реєстратором Фурсівської сільської ради Бондаренко Л.М. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказані нежитлові будівлі, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0252 площею 0,2044 га, що перебуває у комунальній власності Білоцерківської міської ради, обтяживши її при цьому наявністю вказаного нерухомого майна.

Як вбачається із зазначеного рішення суду, Білоцерківська міська рада до участі у справі як власник земельної ділянки залучена не була незважаючи на те, що вказане рішення суду суттєво вплинуло на її права та обов`язки.

Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави прокурором у суді, керівник прокуратури вказує на те, що Білоцерківською окружною прокуратурою 28 жовтня 2024 року до Білоцерківської міської ради в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено лист щодо вжиття заходів представницького характеру. З інформації Білоцерківської міської ради від 31 жовтня 2024 року встановлено, що Білоцерківською міською радою не вживалися заходи цивільно-правового характеру щодо оскарження заочного рішення Сквирського районного суду від 04 квітня 2023 року у справі №376/652/23, а також Білоцерківська міська рада просить Білоцерківську окружну прокуратуру вжити відповідні заходи.

Зазначені обставини беззаперечно вказують на наявність виключних підстав та обставин для вжиття заходів представницького характеру саме Білоцерківською окружною прокуратурою в інтересах держави, в особі Білоцерківської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.3 ст.56 ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги на заочне рішення Сквирського районного суду від 04 квітня 2023 року у справі №376/652/23.

Звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно наданої у приватну власність земельної ділянки, і, таким чином, не порушується баланс державних (суспільних) і приватних інтересів та відсутній факт надмірного втручання держави у спірні правовідносини.

Щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції керівник прокуратури вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних документів щодо законності будівництва вказаних нежитлових будівель та подальшого їх введення в експлуатацію, документів про сплату судового збору, договору оренди земельної ділянки, документів щодо витрат на будівельні матеріали та оплату робіт. Отже, судом не було з`ясовано всі обставин, що мають значення для справи, а саме не залучено Білоцерківську міську раду до участі у справі, як власника земельної ділянки, на якій здійснено будівництво вказаних об`єктів, не досліджено документи щодо введення нежитлових об`єктів в експлуатацію, документів щодо законності їх будівництва та відведення земельної ділянки для таких цілей.

Таким чином позивачем не доведено жодними належними доказами наявність права власності на майно, що є предметом спору у справі.

Керівник прокуратури зазначає, що спірні нежитлові будівлі побудовані на земельній ділянці комунальної власності, саме тому Білоцерківська міська рада в обов`язковому порядку мала бути залучена до розгляду даної справи як співвідповідач, оскільки визнання судом права власності на нежитлові будівлі, що самовільно побудовані на земельній ділянці комунальної власності, безумовно порушує права та інтереси Білоцерківської міської територіальної громади, яку представляє Білоцерківська міська рада.

Як наслідок, в результаті прийняття судом оскаржуваного заочного рішення, земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером :02:026:0252 площею 0,2044 га, обтяжена об`єктами нерухомого майна, які побудовані на ній самовільно, та позбавляє можливості Білоцерківську міську раду нею вільно розпоряджатися відповідно до інтересів Білоцерківської міської територіальної громади.

На підставі викладеного, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Судові витрати стягнути з позивача на рахунок Київської обласної прокуратури.

Учасники справи та особа, яка подала апеляційну скаргу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судова кореспонденція, яка була направлена учасникам справи повернулась поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В порядку визначеному п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Особа, яка не брала участь у розгляді справи - Білоцерківська окружна прокуратура повідомлена через систему «Електронний суд» завчасно, датою отримання повідомлення є 24 грудня 2024 року, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції від 05 березня 2025 року. Причини неявки суду не повідомили.

Тому, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 269 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області з вказаним позовом 07 березня 2023 року. Відповідачем у справі було визначено ТОВ «Будівельно монтажне управління», а у позовних вимогах позивач просив зобов`язати ТОВ «Будівельно монтажне управління» вчинити дії, а саме зареєструвати право власності на нежитлову будівлю площею 50,7 кв.м. та нежитлову будівлю площею 86,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 /а.с.1-3/.

До позовної заяви позивачем долучені копії (без засвідчення):

- паспорту громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 та довідки про присвоєння номеру картки платника податків /а.с.4/;

- експлікації приміщень громадського будинку - нежитлова будівля літера «А» площею 50,2 кв.м. по АДРЕСА_1 /а.с.6/;

- експлікації приміщень громадського будинку - нежитлова будівля літера «Б» площею 86,0 кв.м. по АДРЕСА_1 /а.с.7/;

- перелік видів робіт із провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками /а.с.8/

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно монтажне управління» про зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 15 березня 2023 року /а.с.10/.

15 березня 2023 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій ним заявлені позовні вимоги про визнання за ним права власності на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 50,2 кв.м., та нежитлову будівлю літ. «Б», загальною площею 86,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим змінені правові підстави позову, визначені норми цивільного законодавства, що регулюють правовідносини права приватної власності /а.с.13-14/.

15 березня 2023 року позивачем подана заява про заміну відповідача, а саме позивач посилаючись на те, що ТОВ «Будівельно монтажне управління» передав свої зобов`язання ТОВ «Держінвестбуд» просив замінити відповідача у справі на ТОВ «Держінвестбуд» /а.с.15-16/.

До цих заяв позивачем долучені копії таких документів:

- Ліцензії №63-л від 28 грудня виданої ТОВ «Держінвестбуд» та довідки з електронного ресурсу що діяльності цього товариства /а.с.17,20-21/;

- Планів нежитлових будівель літ. «А», загальною площею 50,2 кв.м., літ. «Б», загальною площею 86,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.18,19/.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання, яке, як вказано судом, проведено без участі сторін у справі /а.с.23/.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року замінено первісного відповідача ТОВ «Будівельно монтажне управління» належним відповідачем ТОВ «Держінвестбуд», зобов`язано позивача надати копії позовної заяви для вручення позивачу /а.с. 24/.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року вирішено провести заочний розгляд справи /а.с.26/.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року розгляд справи завершений у відсутності сторін, задоволено заявлені позовні вимоги, визнано за позивачем право власності на нежитлові приміщення.

Білоцерківською окружною прокуратурою до апеляційної скарги долучено:

- Інформацію з Державного реєстру речових прав станом на 23 вересня 2024 року, з якої вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :02:026:0252, площею 0,2044 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, для обслуговування об`єктів торгівлі (торгового павільйону, автостоянки пов`язаних з обслуговуванням територіальної громади Білоцерківського району) належить на праві приватної власності Білоцерківській міській територіальній громаді в особі Білоцерківської міської ради Київської області /а.с.59-60/;

- Інформацію з Державного реєстру речових прав станом на 23 вересня 2024 року, з якої вбачається, що нежитлова будівля літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 на підставі рішення суду № 376/652/23 від 06 червня 2023 року, а за актуальними даними власником є ОСОБА_2 /а.с.52-53/;

- Інформацію з Державного реєстру речових прав станом на 23 вересня 2024 року, з якої вбачається, що нежитлова будівля літ. «Б» по АДРЕСА_1 , загальною площею 86,0 кв.м була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 на підставі рішення суду № 376/652/23 від 06 червня 2023 року, а за актуальними даними власником є ОСОБА_2 /а.с.54-55/.

Першим питанням, яке підлягає до вирішення апеляційним судом є питання наявності у особи, яка звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою права на апеляційне оскарження.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб'єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з п. 3 ч. 1 та ч.2 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (ст. 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі №1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст. 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

У Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки державі, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження майна держави, прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів (див.: подібні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 вказано на те, що необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, прокурор в апеляційній скарзі вказав, що інтереси держави порушено внаслідок вибуття майна із її володіння не з її волі шляхом відчуження цього майна особою, яка не мала на нього права власності й зазначив, що виконує вимогу ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Апеляційним суд вважає обґрунтованим вказане твердження, оскільки виходячи з положень цивільного законодавства саме власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, та при переході права на нерухоме майно відбувається і перехід прав на земельну ділянку, на якій вона розташована у розмірі необхідному для її обслуговування.

Оскільки орган місцевого самоврядування не був залучений до участі у справі, не був повідомлений про ухвалене рішення до звернення прокурора, а після цього просив прокурора вчинити дії на захист їх прав, то вказані обставини підтверджують підстави для представництва інтересів держави прокурором у цій справі, а також дотримання прокурором порядку, визначеного у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційний суд виходить з наступних норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України).

В силу ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Положеннями ч.ч.1,3 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст. 376 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 17/169-07 вказав на те, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач посилався на укладений з ТОВ «Будівельно монтажне управління» в усній формі договір з інвестування поєднаний з договором підряду. В заяві про зміну відповідача у справі позивач вказав про передачу зобов`язань ТОВ «Будівельно монтажне управління» ТОВ «Держінвестбуд». Проте доказів існування як договірних зобов`язань з ТОВ «Будівельно монтажне управління», так і передачі зобов`язань до ТОВ «Держінвестбуд» суду представлено не було.

Позивач вказував на те, що зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання та повністю оплатив будівельні роботи та будівельні матеріали, що становило 1800000 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень. Проте матеріали справи не містять даних про здійснення позивачем оплати послуг на вказану суму ні ТОВ «Будівельно монтажне управління», ні ТОВ «Держінвестбуд».

Матеріали справи також не мітять належних та допустимих доказів наявності дозвільної документації на створення спірних нежитлових приміщень, а також про створення таких приміщень, введення їх в експлуатацію. Наявні в матеріалах справи експлікації нежитлових приміщень та плани є витягами з технічної документації, проте в них відсутні дані про власника, замовника, виконавця будівельних робіт, дати проведення таких робіт та іншого, і вони не є належними доказами на підтвердження обставин створення об`єкту нерухомого майна та виникнення права власності на нього. До того ж вказані копії не є засвідченими.

Позивач вказував на те, що земельна ділянка на якій розташовані спірні нежитлові будівлі перебуває в оренді у нього. Проте матеріали справи, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, не містять жодних даних про земельну ділянку.

Також слід звернути увагу на те, що спір стосується нерухомого майна, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто виходячи з положень ст.30 ЦПК України, спір територіально відноситься до компетенції Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а справа розглянута Сквирським районним судом Київської області. Проте жодним з учасників справи про непідсудність справи заявлено не було, атому виходячи з положень ст.378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд.

Вищевказаних вимог законодавства та обставин справи суд першої інстанції не врахував, тобто судом було допущено не повне з`ясування обставин справи, що призвело до порушення норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права. А відтак безпідставно задовольнив заявлені позовні вимоги, у зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судові витрати пов`язані з апеляційним переглядом справи слід покласти на позивача.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою Білоцерківською окружною прокуратурою було надано квитанцію про сплату судового збору на суму 4026,00 грн, проте в ній платником вказано Київську обласну прокуратуру, а тому вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь Київської обласної прокуратури.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу керівника Білоцерківської окружної прокуратури - задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Держінвестбуд» про зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Київська обласна прокуратура (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2, ).

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук