Справа № 643/3569/16-ц
Провадження № 4-с/643/22/25
УХВАЛА

13.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника скаржника: Крячка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду

скаргу ОСОБА_1

на дії державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року у справі № 643/3569/16-ц

за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал»

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_1

про стягнення 14 557, 89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржник) в особі представника ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року у справі № 643/3569/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 14 557, 89 грн., відповідно до змісту якої просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянова П.О. про відкриття виконавчого провадження № 77183264 від 13.02.2025.

Обґрунтовуючи викладені у скарзі вимоги скаржник посилається на те, що 21.02.2025 ОСОБА_1 отримав постанову головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянова П.О. про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2025 виконавчим документом є виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/3569/16-ц, виданий 07.02.2020, відповідно до якого необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2013 по 29.02.2016 заборгованість 3 966, 32 грн., 3% річних 172, 44 грн., індекс інфляції 1 533, 10 грн., заборгованість за водовідведення 2 561, 40 грн., 3 % річних 98, 88 грн., індекс інфляції 883,51 грн., а загалом в сумі 9 215, 65 грн. Стягувачем є КП «Харківводоканал». Скаржник вважає, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець порушив вимоги закону, у зв`язку з тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2025 зазначено, що виконавчий документ вступив у законну силу 26.09.2017, а строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання первісно встановлений до 26.09.2020. Разом з цим, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ Гука С.В. про відкриття виконавчого провадження № 72068182 від 20.06.2023. Таким чином державний виконавець не мав права відкрити дане виконавче провадження, а був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

13.03.2025 представником стягувача подано заперечення на скаргу, відповідно до змісту яких просить суд відмовити у задоволенні скарги на підставі її необґрунтованості. Разом з цим, представник стягувача зазначає, що виконавчий лист № 643/3569/16-ц виданий Московським районним судом м. Харкова стягувачеві 07.02.2020 із зазначенням строку пред`явлення до виконання до 26.09.2020. У період до серпня 2020 року стягувач звернувся за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц виданого Московським районним судом м. Харкова до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 31.08.2021 постановою державного виконавця виконавчий лист № 643/3569/16-ц був повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, державним виконавцем роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. Тобто, трирічний строк пред`явлення виконавчого листа з дати його повернення стягувачеві починає перебіг заново. Відмітка про це міститься на зворотньому боці виконавчого листа № 643/3569/16-ц. З урахуванням строків для пред`явлення виконавчого документа, стягувач у вересні 2023 року знову звертається до того органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц. Постановою державного виконавця від 28.09.2023 Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист № 643/3569/16-ц був повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з роз`ясненням положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про право повторного звернення за примусовим виконанням. 12.02.2025 з урахуванням строків для пред`явлення виконавчого документа, стягувач знову звертається до того органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник виконавчої служби не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без їх участі.

Заслухавши пояснення представника скаржника та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2025 постановою головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рояновим П.О. відкрито виконавче провадження № 77183264 з примусового виконання виконавчого листа № 643/3569/16-ц виданого 07.02.2020 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2013 по 29.02.2016 заборгованість 3 966, 32 грн., 3% річних 172, 44 грн., індекс інфляції 1 533, 10 грн., заборгованість за водовідведення 2 561, 40 грн., 3 % річних 98, 88 грн., індекс інфляції 883,51 грн., а загалом в сумі 9 215, 65 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.09.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Зі змісту виконавчого листа вбачається, що строк його пред`явлення до виконання до 26.09.2020 року.

Разом з цим, виконавчий лист містить відмітку державного виконавця, відповідно до якої 31.08.2021 року стягувачу було повернуто виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Частина 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 31.08.2024 року.

Відповідно до абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

При цьому, виконавчий лист має відмітку державного виконавця, відповідно до якої 28.09.2023 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на вищевикладене та враховуючи положення абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач пропущений не був і державний виконавець правомірно виніс постанову від 13.02.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77183264.

Таким чином, головний державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянов П.О. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 77183264 від 13.02.2025 року діяв у межах та спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з чітким дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо посилання представника скаржника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином суд вважає, що висновки щодо спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, які викладені в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023, не мають преюдиційного значення під час розгляду даної скарги.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року у справі № 643/3569/16-ц.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом 15 днів шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.03.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко