УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа № 754/1482/23

провадження № 61-727св24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у порядку попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника Державної інноваційної фінансово-кредитної установи - Авраменко Лілії Станіславівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (далі - ДІФКУ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в розмірі 345 042,71 грн; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 600 447,99 грн.

19 червня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва позов задоволено частково. Стягнуто з ДІФКУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 311 442,12 грн. У задоволенні інших вимог позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

07 грудня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ДІФКУ залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року залишено без змін.

15 січня 2024 року представник ДІФКУ - Авраменко Л. С. через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

24 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що в касаційній скарзі не викладені передбачені Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що в разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження, передбачених процесуальним законом.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги представника ДІФКУ - Авраменко Л. С.свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність і незаконність судових рішень.

Представниця заявника не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення, тому не виконала вимог ЦПК України під час подання касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження в справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки в касаційній скарзі не викладені передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, продовження розгляду касаційної скарги не відповідатиме завданням цивільного судочинства, тому касаційне провадження в справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 393, 396 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження в справі № 754/1482/23за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за касаційною скаргою представника Державної інноваційної фінансово-кредитної установи - Авраменко Лілії Станіславівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська