Справа № 562/2105/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А ЇН И

"13" березня 2025 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи:представник позивача-адвокат Януль-Сидорчук Х.В.,

представник відповідача-адвокат Мокрицька Л.Я.,

третя особа ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про витребування нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

У поданій в суд заяві позивач просить витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільну сумісну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0786 з розташованим на ній житловим будинком з господарськими спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що спірне майно придбане у вересні 2019 року під час спільного проживання з ОСОБА_1 та за спільні кошти. Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2013 року по 2023 рік підтверджений рішенням суду, тому набуте за вказаний період спільного проживання майно є їх спільною сумісною власністю. Проте, ОСОБА_1 розпорядилася земельною ділянкою з розташованим на ній житловим будинком з господарськими спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , без відома та згоди позивача, а тому вказане спірне майно підлягає витребуванню у відповідача ОСОБА_3 , яка набула це майно за фіктивним договором з метою уникнення поділу нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

У відзиві на позов відповідач просить в задоволені позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що позивач не підтвердив належними доказами своє беззаперечне право на витребувану річ, а наявність лише одного рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю є недостатнім для пред`явлення позову про витребування нерухомого майна. Особа, яка вважає себе власником майна може здійснити захист свого цивільного права шляхом обґрунтування в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Однак для того, щоб визначити джерело придбання нерухомого майна необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. Обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, так як спірне майно не визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і вимога про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`ю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

Відповідь на відзив позивач не подавав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, не погодившись з наведеними відповідачем доводами та вказала, що саме витребування нерухомого майна з чужого володіння є ефективним способом захисту прав позивача.

Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити з наведених у відзиві підстав.

Третя особа ОСОБА_1 просить в задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що спірне майно придбано за позичені нею кошти у доньки, яка працювала за кордоном, а не за спільні кошти її та ОСОБА_2 , яких у них не було. При розгляді справи про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 не оспорював того факту, що будинок по АДРЕСА_1 набутий нею особисто та є її власністю.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що спірні відносини виникли щодо набутого відповідачем нерухомого майна, правомірність набуття якого оскаржується позивачем.

Зокрема, з договору купівлі-продажу, укладеного 22 листопада 2023 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) вбачається, що за цим договором продавець передав за плату, а покупець прийняв у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0786 з розташованим на ній житловим будинком з господарськими спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

За вказаним вище договором вбачається, що земельна ділянка та житловий будинок по АДРЕСА_1 належали продавцю ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04 вересня 2019 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року в справі №562/3381/23, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 07 березня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені та встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 2013 року по 2023 рік.

Отже, наведене свідчить про те, що спірне майно набуто ОСОБА_1 в період проживання однією сім'єюз ОСОБА_2 .

А відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Водночас, особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Такі правові висновки викладені в п.40, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі №523/14489/15-ц.

Крім того, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Придбане хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

А тому для того, щоб визначити джерело придбання нерухомого майна необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них (п.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі №523/14489/15-ц).

При розгляді вказаної вище справи №562/3381/23 ОСОБА_1 зазначала, що хоча ОСОБА_2 і звернувся лише з вимогою про встановлення факту проживання однією сім'єю, проте встановлення такого факту йому необхідно для вирішення питання про віднесення майна, набутого в період проживання однією сім'єю, до майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, що є невірно обраним позивачем способом захисту його прав.Зазначала, що будинок по АДРЕСА_1 є її власністю, оскільки набутий нею особисто за позичені у доньки кошти, а не за спільні кошти її та ОСОБА_2 , яких у них не було.

Також, при розгляді справи про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 не оспорював цього факту та вимог майнового характеру (про поділ набутого майна, що є спільною сумісною власністю) не заявляв.

Наведені доводи ОСОБА_1 про те, що будинок по АДРЕСА_1 був куплений за її особисті кошти не були прийняті апеляційною інстанцією при перегляді рішення в справі №562/3381/23 з тих підстав, що це не є предметом розгляду даного спору.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами представника відповідача, що наявність одного лише рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю не є достатнім для віднесення цього спірного нерухомого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки джерела його придбання як в справі №562/3381/23 так і в цій справі не були предметом розгляду, та такі обставини підлягають доказуванню у визначеному чинним законодавством порядку.

А згідно положень ст.387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивач належними та допустимими доказами належності йому на праві спільної сумісної власності спірного нерухомого майна не довів, а тому суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 20 березня 2025 року.

Суддя: