Справа № 570/6615/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,

за участі секретаря судового засідання М. Янка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 60 343, 94 грн

у судове засідання учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 60 343, 94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-208-0, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії, ліміт якої становить 28 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48.00% річних.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу № 01.02-31.12, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «ТОВ «Росвен Інвест Україна»», а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») приймає належні АТ «Ідея Банк», права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі прав вимоги. Відповідно до Додатку до договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідач не сплачував своєчасно кредит та відсотки, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі в сумі 60 343, 94 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 27069, 09 грн, заборгованість за відсотками - 33 274, 85 грн.

На підставі зазначених обставин, представник позивача просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Ухвалою суду від 06.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

18.03.2025 від відповідача надійшла заява, згідно якої щодо заборгованості за тілом кредиту не заперечує. При цьому вважає, що відсотки нараховані неправомірно. Просить розгляд справи проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини у справі, суд встановив таке.

21.11.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-208-0, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії, ліміт якої становить 28 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48.00% річних. Строк кредитування 12 місяців.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу № 01.02-31.12, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «ТОВ «Росвен Інвест Україна»», а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») приймає належні АТ «Ідея Банк», права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі прав вимоги. Відповідно до Додатку до договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно ст.ст. 513-519 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між первісним кредитором та відповідачем договір кредиту відповідають вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір не виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується із положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № С-208-0 від 21.11.2018, станом на 25.07.2023 року відповідач має заборгованість в сумі 60 343, 94 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 27069, 09 грн, заборгованість за відсотками - 33 274, 85 грн.

Відповідно до положень ст.ст.525, 526,530,610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданої стороною позивача виписки з 21.11.2018 по 25.07.2023 вбачається, що вона надана за період більшим ніж за рік, а договір укладався на строк 12 місяців. Доказів пролонгації вказаного договору суду не надано.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими).

Відповідно до приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому ст.ст. 76-80, 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 13, 76-89, 175 ЦПК України, обв`язок надання суду обґрунтованого розрахунку позовних вимог та надання доказів на підтвердження його обґрунтованості, тобто доведення перед судом його правильності та достовірності, покладено на позивача. Суд, в свою чергу, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто суд перевіряє правильність та обґрунтованість розрахунку позовних вимог в ракурсі відповідності останнього вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору на підставі наданих позивачем доказів.

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано довідку розрахунок станом на 27.05.2023, в якій не відображений порядок нарахування відсотків за користування, а вказується лише загальну сума заборгованості.

Слід зазначити, що з урахуванням специфіки здійснення фінансово-кредитних операцій, встановлення правильності та достовірності розрахунку позовних вимог в частині визначення конкретних сум заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами, виходить за межі права та потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право без яких встановити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором неможливо.

Водночас ні від позивача, ні від відповідача не надійшло жодних заяв чи клопотань щодо вчинення процесуальних дій, які необхідно вчинити з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи по суті, в тому числі, щодо призначення судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій, зокрема, з метою встановлення: відповідності наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника (зі сплати процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між зазначеними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором; відповідності методу нарахування банком процентів за кредитним договором умовам кредитного договору.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 33 274, 85 грн є необґрунтованим, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов в цій частині є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Водночас, позов підлягає задоволенню в частині стягнення 27 069, 09 грн - заборгованості по фактично отриманих відповідачем в борг кредитних коштів, яка відповідачем не заперечується.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1 086, 64 грн (27 069, 09 грн х 2 422, 40 грн/60 343, 94 грн).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 60 343, 94 грн - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" заборгованість за кредитним договором №С-208-0 від 21.11.2018 в розмірі 27 069, 09 грн (заборгованість за основним боргом).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" витрати по сплаті судового збору в сумі 1 086, 64 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" (бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, 03124, ІК 37616221);

відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повне судове рішення складене та підписане 21.03.2025.

Суддя О. Левчук