УХВАЛА

20 березня 2025 року

м. Київ

справа № 183/1522/21

провадження № 61-3353ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня

2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ерудітус-Агро», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», про розірвання договору про встановлення емфітевзису,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 17 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року залишено без змін.

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 21 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху

із наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці (провадження

№ 61-2565ск24).

26 вересня 2024 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 18 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху

із наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 05 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці (провадження № 61-13280ск24).

10 березня 2025 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 втретє подано касаційну скаргу (надійшла до Верховного Суду

17 березня 2025 року), в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявником порушено клопотання про поновлення строку

на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те,що копія постанови суду апеляційної інстанції, у порядку статті 272 ЦПК України, не надсилалась,

з повним текстом постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня

2023 року ОСОБА_1 ознайомилась 12 лютого 2024 року, подавши до суду першої інстанції відповідну заяву.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України,

якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів,

чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У частині третій статті 394 ЦПК України зазначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський

суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися

у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує

верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває

в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі

повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала від 14 жовтня

2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України

до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання

копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Заявником до касаційної скарги додано копію заяви про ознайомлення

з матеріалами справи від 12 лютого 2024 року.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішеньповний текст оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня

2023 року складено 20 грудня 2023 року та забезпечено надання загального доступу 21 грудня 2023 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що копія постанови суду апеляційної інстанції, у порядку статті 272 ЦПК України, не надсилалась,

а з повним текстом постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня

2023 року ОСОБА_1 ознайомилась 12 лютого 2024 року, подавши до суду першої інстанції відповідну заяву, є безпідставні.

Отримання пізніше судового рішення є підставою для поновлення строку

на касаційне оскарження, визначеного законом 30 днів для оскарження

судового рішення. У цьому випадку заявник пропустила строк на звернення

до суду з касаційною скаргою більше ніж на 1 рік, а частиною третьою

статті 394 ЦПК України визначено виключні два випадки для відкриття касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначених виключних обставин ОСОБА_1 не наведено.

Крім того, Верховний Суд взяв до уваги, що ОСОБА_1 уже зверталася

до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, проте їх було повернуто

у зв`язку із невиконанням вимог процесуального закону при поданні касаційних скарг. Невиконання вимог суду, норм законодавстваУкраїни не є обставиною непереборної сили у розумінні ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані

з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного

вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно

від поважності причин пропуску строку на оскарження.

При цьому саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності

в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо

оскарження судового рішення.

Так як саме ОСОБА_1 подавала апеляційну скаргу, вона не може

вважатись особою, не повідомленою про розгляд справи. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного

суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження

№ 61-1979сво24).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою

права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення

їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети

(див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу

до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Таким чином, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою,

яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини

зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі

«Дія 97» проти України»).

Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що заявник була позбавлена можливості скористатися своїм процесуальним правом подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк та які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник не подала касаційну скаргу у передбачений строк, які б виправдали пропуск строку більше ніж на один рік,

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ерудітус-Агро», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроальянс», про розірвання договору про встановлення емфітевзису, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник