Справа №705/6904/24
2/705/1175/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 20.03.2024 року, в сумі 492445,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.2024 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 прийняв у позивача грошові кошти в гривнях (еквіваленті 14400,00 доларів США за курсом НБУ на день фактичної передачі грошових коштів ). Вказані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути протягом 24-х місяців, шляхом здійснення щомісячного платежу до 30 числа суми, еквівалентній 600 доларів США. Даний договір позики був укладений у зв`язку із придбанням відповідачем у позивача транспортного засобу марки «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 .

20 березня 2024 року ним, відповідно до наданої в присутності свідків розписки, було взято зобов`язання стосовно переоформлення права власності за відповідачем на зазначений транспортний засіб, після сплати у повному обсязі грошової суми в гривнях (еквівалентної 14400,00 доларів США за курсом НБУ на день фактичної передачі грошових коштів). Впродовж березня травня 2024 року, відповідачем було дотримано строки щомісячних платежів, визначених договором, а відтак на його картковий рахунок поступили грошові кошти в гривнях, еквівалентні 1800,00 доларів США та за червень, липень 2024 року, еквівалентні 1200,00 доларів США, які було здійснено із значним порушенням строків, відповідно у липні та серпні 2024 року. 23 липня 2024 року ОСОБА_2 , в односторонньому порядку змінив договір, надіславши йому розписку про купівлю автомобіля в розстрочку від 23 липня 2024 року, складену нібито в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Цією розпискою відповідач підтвердив: отримання у нього вище вказаного транспортного засобу, загальною вартістю 16000,00 доларів США; здійснену станом на 23.07.2024 оплату грошових коштів у гривнях, еквівалентну 4000,00 доларів США; наявну станом на 23.07.2024 заборгованість перед ним грошових коштів у гривнях, еквівалентній 12000,00 доларів США; в односторонньому порядку змінив строки здійснення щомісячних платежів ( щомісячно до 10 числа, розпочинаючи із серпня 2024 року ); у разі порушення термінів виплати, відповідач зобов`язується повернути йому автомобіль протягом 10 днів.

Згідно договірних умов, відповідач зобов`язувався щомісячно до 30 числа здійснювати платежі у гривнях, еквівалентним 600 доларів США. Відтак, останнім у період з квітня по листопад 2024 року на картковий рахунок відповідача зараховано: 02.04.2024 20000,00 грн.; 03.04.2024 4000,00 грн.; 03.05.2024 24100,00 грн.; 09.06.2024 8000,00 грн..; 12.06.2024 7000,00 грн.; 13.06.2024 3900,00 грн.; 11.07.2024 10000,00 грн.; 12.07.2024 5000,00 грн.; 12.07.2024 5000,00 грн.; 16.07.2024 5000,00 грн.; 11.08.2024 10000,00 грн.; 14.08.2024 10000,00 грн.; 17.08.2024 5000, 00 грн.; 09.09.2024 32000,00 грн., 20.09.2024 9000,00 грн.; 30.09.2024 12000,00 грн., а всього 170000,00 грн.

Однак ОСОБА_2 , всупереч вимог, як укладеного 20.03.2024 договору так і розписки про купівлю автомобіля в розстрочку від 23.07.2024, здійснення щомісячних платежів свідомо припинив, а відтак на момент подачі позовної заяви сума заборгованості становить 469636,00 грн., яка еквівалентна 11400, 00 доларів США, інфляційні витрати в сумі 18536,35 грн., 3% річних в сумі 4272,92 грн., а всього 492445,27 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та вирішено розгляді справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Станом на 20 березня 2025 року відзиву від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до договору позики від 20 березня 2024 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_2 прийняв у ОСОБА_1 грошові кошти в гривнях (еквіваленті 14400,00 доларів США за курсом НБУ на день фактичної передачі грошових коштів). Вказані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути протягом 24-х місяців, шляхом здійснення щомісячного платежу до 30 числа суми, еквівалентній 600 доларів США.

Відповідно до розписки від 20.03.2024 ОСОБА_1 зобов`язався переоформити транспортний засіб марки «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 на ОСОБА_2 , після повернення грошової позики в сумі еквівалентній 14400,00 доларів США.

В розписці про купівлю автомобіля в розстрочку від 23.07.2024 зазначено, що ОСОБА_2 дійсно отримав від ОСОБА_1 автомобіль марки « Nissan Leaf », д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , загальна вартість автомобіля 16000,00 доларів США, умови розстрочки: перший внесок 4000,00 доларів США, який сплатив 23.07.2024, сума, що залишилася до сплати 12000,00 доларів США. Графік платежів: 600 доларів США, в еквіваленті гривнями щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10.08.2024, спосіб оплати переказ на картку. У разі порушення термінів виплати зобов`язується повернути автомобіль протягом 10 днів.

Факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 за договором позики суд вважає встановленим, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики в письмовій формі, де зазначено, що ОСОБА_2 прийняв у позивача грошові кошти в гривнях (еквіваленті 14400,00 доларів США за курсом НБУ на день фактичної передачі грошових коштів). Вказані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути протягом 24-х місяців, шляхом здійснення щомісячного платежу до 30 числа суми, еквівалентній 600 доларів США. Факт передачі коштів підтверджується письмовою розпискою від 01.10.2019 року із зобов`язанням їх повернення у строк до 01.12.2019 року.

Крім того, даний факт підтверджує і розписка про купівлю автомобіля в розстрочку від 23.07.2024 виконана ОСОБА_2 та виписка з банківської установи про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 08.10.2024 про надходження від відповідача на користь позивача частково сплачених коштів за договором позики.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту статті 1046 ПК України, випливає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046 - 1048 ЦК України.

Згідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти у борг, однак відповідач ОСОБА_2 порушив умови повернення коштів позивачу в передбачений договором строк, кошти за договором позики повернув частково.

Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 20.03.2024 не виконав, тому з останнього підлягає стягненню борг за вказаним договором позики в сумі 469 636,00 грн., 3% річних в розмірі 4272,92 грн., а також інфляційне збільшення боргу на суму 18536,35 грн., а всього 492445,27 грн.

В силу положень ст.141 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 4924,45 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 3, 526, 625, 629, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 141, 247 ч.2, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , заборгованість за договором позики у сумі 492445 ( чотириста дев`яносто дві тисячі чотириста сорок п`ять ) гривень 27 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 4924,45 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина Леолнідівна Гудзенко