"17" березня 2025 р. Справа № 363/232/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

за участі представника заявника Баранівського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «НАДРА» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заінтересована особа Вишгородський відділ Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

встановив:

представник заявника звернувся до суду із заявою про заміну первісного стягувача ПАТ КБ «Надра» на «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» у зв`язку з переходом до зазначеного товариства прав кредитора, відповідно до договору про відступленням права вимоги №GL3N017514 від 18 травня 2020 року. Крім того просив видати дублікат виконавчого листа та поновити строк пред`явлення його до виконання, посилаючись на те, що ліквідація ПАТ КБ «Надра» передбачає припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функцій фонду з відчуження великої кількості активів, що вплинуло на факт втрати оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків.

Представник заявника в суді заяву з викладених у ній підстав підтримав та просив про її задоволення.

Інші учасники процесу, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули, що не є перешкодою для розгляду вказаної заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяви, дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 березня 2014 року, яке набрало законної сили, позов задоволено. Із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «НАДРА» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №39/П/37/2008-840 від 08 лютого 2008 року 1 344 929 грн. 74 коп., а також судовий збір в розмірі 3 441 грн.

01 вересня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Київської області рішення Вишгородського районного суду Київської області залишено без змін.

04 листопада 2014 року на підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області на адресу ПАТ КБ «Надра» направлено 4 виконавчі листи.

04 червня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА", на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 червня 2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації Банку.

18 травня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N017514, відповідно до якого заявник набув право вимоги за договором кредиту №39/П/37/2008-840 від 08 лютого 2008 року укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами.

Вказаний Договір про відступлення укладено відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), які проводилися у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою продажу майна неплатоспроможного банку, результати визначеного аукціону було оформлено Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-17-000038-b від 08 квітня 2020 року.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин справи, на даний час ТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС" є власником права вимоги за кредитним договором №39/П/37/2008-840 від 08 лютого 2008 року укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №60-1176/25 від 07 лютого 2025 року, документи ПАТ «КБ «НАДРА» передані на зберігання до Національного банку України. На адресу фонду та/або ПАТ «КБ «НАДРА» виконавчі листи №363/232/14-ц, видані Вишгородським районним судом Київської області від органів виконавчої служби, за вказаним номером судової справи, не надходили.

Відповідно до листа Національного банку України №61-0028/11432 від 13 лютого 2025 року, виконавчі листи в описах архівних справ ПАТ "КБ "НАДРА" не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. Відповідно до п. 2 акта приймання-передачі оригіналів документів до Договору про відступлення прав вимоги №GL3N017514 від 18 травня 2020 року, укладеного між ПАТ "КБ "НАДРА" та ТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС", банком передано новому кредитору всі наявні у банку документи кредитних справ та матеріали претензійно-позовної роботи.

Як вбачається з листа Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального міністерства юстиції (м. Київ) №13055 від 21 лютого 2025 року, відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) встановлено що в ВП Спецрозділ АСВП, в якому міститься інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час припинив функціонування наявна інформація щодо перебування на виконанні у відділі ДВС Вишгородського РУЮ виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 363/232/14-ц виданого Вишгородським районним судом Київської області, в якому боржником с ОСОБА_1 .

Зокрема, на виконанні у відділі з 10 червня 2015 року по 31 липня 2015 року перебувало виконавче провадження №47776596 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду 363/232/14-ц згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 1 344 929 грн. 74 коп. Виконавче провадження завершено постановою державного виконавця від 31 липня 2015 року, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання згідно п 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження».

Також на виконанні у відділі з 10 червня 2015 року по 31 липня 2015 року перебувало виконавче провадження №4776696 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду 363/232/14-ц згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 3 441 грн. Вказане провадження звершено постановою державного виконавця від 31 липня 2015 року, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також на виконанні у відділі з 12 березня 2016 року по 06 вересня 2016 року перебувало виконавче провадження №50431521 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду 363/232/14-ц згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 1 344 929 грн. 74 коп. Виконавче провадження завершено постановою державного виконавця від 06.09.2016 року, виконавчий документ направлено для виконання за належністю, згідно п 10 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження».

Також на виконанні у відділі з 12 березня 2016 року по 06 вересня 2016 року перебувало виконавче провадження №4776696 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду 363/232/14-ц згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 3 441 грн. Виконавче провадження завершено постановою державного виконавця від 30 червня 2016 року, виконавчий документ повернута стягувачу без виконання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження».

Також на виконанні до відділу надійшов 20 квітня 2017 року виконавчий лист Вишгородського районного суду 363/232/14-ц згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "НАДРА" солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 3 441 грн. 20 квітня 2017 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення документу стягувачу без прийняття до виконання згідно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України « Про виконавче провадження»

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) станом на 21 лютого 2025 року на виконанні у відділі не перебуває виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа №363/232/14-ц виданого Вишгородським районним судом Київської області, в якому боржником є ОСОБА_1 .

Встановлено, що строк пред`явлення зазначених виконавчих листів до виконання стягувачем пропущено у вересні 2019 року та в квітні 2020 року відповідно (ст.ст. 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за умовами ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Тобто, підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважні, об`єктивні причин пропуску такого строку.

Водночас, оскільки перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, суд, враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відмова у поновленні цього процесуального строку відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19, пункт 35) про те, що у разі якщо сплив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка міститься в постанові від 16 лютого 2021 року в справі № 911/3411/14, на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником лише за наявності відкритого виконавчого провадження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., яка набрала чинності для України з 11.09.1997 р. та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

Згідно конвенційної практики ЄСПЛ та принципу правової визначеності, передбачуваності боржники (відповідачі) вправі очікувати застосування до них процедури примусового виконання рішення суду протягом визначеного законом строку, якщо сплив таких строків не настає з їхньої вини.

Поновлення таких строків може мати місця лише у випадках їх пропущення стягувачем виключно з поважних причин.

Наведені заявником причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до стягнення не можуть бути розцінені як поважні, окрім цього, заявником не наведено жодних причин чи пояснень щодо звернення до суду через 5 років після укладення Договору про відступлення права вимоги.

При цьому, листування стягувача щодо пошуку виконавчих листів з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Національним банком України та Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального міністерства юстиції (м. Київ) здійснено лише в лютому 2025 року.

З висловлених у заяві мотивів не можна дійти висновку про істотні, непереборні труднощі, які завадили стягувачеві подати виконавчий лист протягом передбаченого Законом строку.

Сам тільки факт втрати виконавчих листів і не звернення до суду за видачею дублікату, починаючи з 2020 року, про такі обставини свідчити не може.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначені в заяві причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання не можна вважати поважними, які поновленню не підлягають.

Один лише факт невиконання судового рішення підставою для задоволення вказаної заяви бути не може.

При цьому, у п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 зазначено, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Між тим, пунктом 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того суд якого інстанції видав виконавчий лист, може видати його дублікат, якщо стягувач чи державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не поновлено, то підстави для видачі дублікатів виконавчих листів відсутні.

Крім того, у п.п. 11, 92, 93, 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №2-7763/10 зроблено висновок про те, за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 березня 2025 року в справі №686/2494/13-ц зазначено, що при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з його вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.

У той же час, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви (постанова ВС від 11 лютого 2021 року у справі № 910/2954/17).

Застосування процесуальних строків пред`явлення виконавчих листів до виконання має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати боржників від прострочених вимог.

Згідно конвенційної практики ЄСПЛ та принципу правової визначеності, передбачуваності боржники (відповідачі) вправі очікувати застосування до них процедури примусового виконання рішення суду протягом визначеного законом строку, якщо сплив таких строків не настає з їхньої вини.

Поновлення таких строків може мати місця лише у випадках їх пропущення стягувачем виключно з поважних причин.

Зі справи не можна дійти висновку, що позивач з 2020 року й донині був позбавлений в силу поважних, незалежних від нього причин пред`явити виконавчі листи до виконання, отримати їх дублікат в разі втрати.

Разом з тим, оскіьки строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (зазначене ґрунтується на правовому висновку викладеному в Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11).

Отже, за таких обставин, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заява в частині заміни сторони виконавчого провадження задоволенню також не підлягає.

Відтак, в задоволенні заяви слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 433, 442 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 20 березня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя