ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1666/24

Головуючий у першій інстанції Бойко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/476/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2023 року в розмірі 24 241,49 грн, з яких 18 918,62 грн заборгованість за кредитом та 5 322,87 грн заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 2023 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на видану платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що засвідчено його підписом. Проте, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку відповідачем у добровільному порядку не погашено.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2023 року у розмірі 18 918,62 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування всіх фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки наявним письмовим доказам, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та визнати кредитний договір від 26 листопада 2023 року недійсним.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності в матеріалах справи належних доказів оформлення та укладення відповідачем кредитного договору, а також отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів та ознайомлення з ними, що в сукупності із заявою-анкетою могло б свідчити про укладений між сторонами у належній формі договір про надання банківських послуг.

Сторона відповідача стверджує, що банківська карта, на яку, за твердженням банку, були перераховані кредитні кошти, ніколи не належала ОСОБА_1 , а відповідач особисто не отримував грошових коштів від позивача. Внаслідок протиправних шахрайських дій невідомі особи від імені відповідача здійснили реєстрацію в ІТС АТ «Акцент-Банк». Тобто, під час укладення кредитного договору від 26 листопада 2023 року відбулося порушення прав ОСОБА_1 , яке полягало у недотриманні свободи волевиявлення на укладення кредитного договору, оскільки невідомими особами проти волі відповідача укладено кредитну угоду та отримано грошові кошти від його імені.

Указує, що належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи та умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на нього покладено процесуальний обов`язок доказування. Надані банком виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не являються правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Позовна заява не містить цих даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру суми непогашеного кредиту.

Звертає увагу на те, що доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Таких первинних бухгалтерських документів позивачем не надано.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року відзив АТ «Акцент-Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду від 12 грудня 2024 року залишено без розгляду з підстав його подання поза межами встановленого судом строку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що 26 листопада 2023 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в А-Банку, яка в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Суд визнав доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 27 серпня 2024 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 18 918,62 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Заперечуючи проти стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, відповідач фактично не погодився з наданим АТ «Акцент-Банк» розрахунком суми заборгованості, не надавши належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кредитної заборгованості у заявленому банком розмірі.

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, районний суд зазначив, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 26 листопада 2023 року не містить обумовленого розміру процентної ставки. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, розумів, ознайомився та погодився з умовами кредитування по кредитній карті «Зелена» та Тарифами по картці «Зелена», а також доказів на підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначеному банком у позові розмірі та порядку їх нарахування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 26 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг і цього ж дня підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 7).

Цього ж дня ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис, підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с. 8-9), зі змісту якої вбачаються наступні умови встановлення кредитного ліміту: вид кредиту кредитний ліміт на поточний рахунок; тип кредиту кредитування рахунку; мета отримання кредиту споживчі цілі; пільговий період користування кредитним лімітом становить 62 дні за ставкою 0,000001 %, у разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4 % на місяць; строк кредитування 240 місяців; порядок погашення щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4 % від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не менше 100 грн й не більше повного розміру заборгованості.

Зі змісту паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ», який підписано ОСОБА_1 накладенням електронного підпису за допомогою відкритого ключа (а.с. 10-11) вбачається, що основні умови кредитування (з урахуванням побажань споживача) є наступними: сума кредиту від 1 000 грн до 200 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит); строк кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту кредитні кошти надаються клієнту протягом одного дня у вигляді суми кредитного ліміту на споживчі потреби на платіжній картці клієнта, яка відкрита у банку на підставі укладеного договору про надання банківських послуг; пільгова процентна ставка 0,000001 %; пільговий період до 62 днів; базова процентна ставка 40,8 %.

Розділи 4 та 5 паспорту споживчого кредиту місять інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інформацію щодо порядку повернення кредиту. Датою надання інформації указано 26 листопада 2023 року. Інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 грудня 2023 року.

Згідно з довідкою АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 відкрито рахунок та видано наступні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_3 зі строком дії до грудня 2031 року (а.с. 15). Відповідно до іншої довідки банку ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 листопада 2023 року у період з 26 листопада 2023 року по 27 серпня 2024 року коригувався розмір кредитного ліміту, зокрема, впродовж 26 листопада 2023 року спочатку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 19 000 грн, згодом ліміт зменшено до 5 000 грн і остаточно збільшено до 19 000 грн (а.с. 16).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26 листопада 2023 року станом на 27 серпня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом становить 24 241,49 грн (а.с. 6 зворот), з яких: 18 918,62 грн залишок заборгованості за тілом кредиту та 5 322,87 грн залишок заборгованості за відсотками.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підтверджено, що АТ «Акцент-Банк» є юридичною особою (а.с. 27 зворот-28), яка відповідно до витягу з Державного реєстру банків здійснює банківську діяльність (а.с. 29).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору не звертався.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Акцент-Банк» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в кредит грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ «Акцент-Банк» та 26 листопада 2023 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, РНОКПП, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві наявні копії паспорта відповідача, які додані до анкети в електронному вигляді.

Положеннями анкети-заяви визначено, що саме анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становлять договір про надання банківських послуг, який підписано ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою удосконаленого електронного підпису з особистим ключем, який є аналогом власноручного підпису.

На виконання умов укладеного договору позичальнику було видано три картки, на одну з яких з номером 5169 1551 1341 8972 зараховані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту.

З виписки по картці № НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 (а.с. 12-14) вбачається, що на погашення кредитної заборгованості відповідачем у період з 26 листопада 2023 року по 01 серпня 2024 року було здійснено чотири платежі, а саме, 09 грудня 2023 року у сумі 14 500 грн, 15 грудня 2023 року у сумі 18 700 грн, 06 січня 2024 року у сумі 80 грн та 26 січня 2024 року у сумі 800 грн, що загалом становить 37 280 грн. Зазначена обставина щодо часткової сплати кредитних коштів відображена і у розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 листопада 2023 року.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника № НОМЕР_1 є належним доказом отримання ним кредиту, оскільки відображає рух коштів та доводить користування ОСОБА_1 кредитними коштами, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт укладення кредитного договору ним особисто, посилаючись на вчинення невідомими особами шахрайських дій, які від його імені здійснили реєстрацію в ІТС АТ «Акцент-Банк». Наголошує, що банківська карта, на яку, за твердженням банку, перераховувались кредитні кошти, ніколи не належала йому, і він особисто не отримував грошових коштів від позивача.

Колегія суддів зважає на те, що у матеріалах справи наявні копії паспорта відповідача (а.с. 7, 27), які були завантажені при реєстрації в ІТС АТ «Акцент-Банк». Ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не надав пояснень, яким чином фотографії, на яких зображений документ, що підтверджує його особу, потрапили до позивача. Матеріали справи не містять даних щодо звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами його персональних даних та фотосвітлин. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить саме про волевиявлення відповідача щодо встановлення кредитних правовідносин з АТ «Акцент-Банк».

Крім цього, часткове погашення заборгованості за кредитним договором спростовує доводи відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору і неотримання ним кредитних коштів.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).

Апеляційний суд виходить з того, що, стверджуючи про відсутність належних доказів укладення кредитного договору, ОСОБА_1 в межах цієї цивільної справи із зустрічним позовом про визнання правочину недійсним не звертався, отже указані твердження підставами позову не були. Суд першої інстанції, виходячи з принципу змагальності сторін, що діє в цивільному судочинстві, розглядав справу в межах заявлених позовних вимог та перевіряв доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідача заборгованості за кредитом.

Відповідач, заперечуючи проти надходження кредитних коштів на його банківську картку, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України належних письмових доказів на підтвердження відсутності у нього банківської картки з номером НОМЕР_1 або неперерахування на цю картку/відповідний банківський рахунок у спірний період суми за кредитом не надав, хоча не був позбавлений можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.

Твердження ОСОБА_1 про шахрайські дії з боку невідомих осіб, що зареєструвалися від його імені в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ «Акцент Банк» належними доказами не підтверджені, а тому є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Таким чином, сторона відповідача, заперечуючи факт укладення договору та отримання кредитних коштів, застосовує концепцію «негативного доказу» (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень ОСОБА_1 не надано. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність існування між сторонами кредитних правовідносин та неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 26 листопада 2023 року, у зв`язку з чим визнав за необхідне стягнути з нього заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 918,62 грн.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк», стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова