Справа № 521/4262/25
Номер провадження № 2-о/521/263/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 березня 2025 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Леонов О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Верезуб Катерина Олександрівна, ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Верезуб Катерина Олександрівна, ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , оформленого приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Верезуб Катериною Олександрівною.

Після надходження заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що заява подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку з чим потребує залишенню без руху, виходячи з такого.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Порядок розгляду справ окремого провадження щодо встановлення фактів, що мають юридичну значення регулюється ст.ст. 315-319 Глави 6 ЦПК України.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд самостійно дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

У протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Як вбачається із змісту прохальної частини заяви ОСОБА_1 , останнім заявлено вимоги щодо встановлення судом факту належності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право на спадщину, проте приватним нотаріусом відмовлено у видачі даного свідоцтва через розбіжності в наданих документів та відомостей в Державних реєстрах актів цивільного стану.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 зазначив, що після смерті батька він та його сестра ОСОБА_2 , звернулися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, однак нотаріусом їм було відмовлено в оформленні спадкових прав через наявність розбіжностей у документах.

В матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса Верезуб К.О. від 26.02.2025 р. вих №60/02-31 через наявність розбіжностей у документах. Дана постанова розглянута на усне звернення громадянки ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою у поданій заявником заяві.

Відповідно до ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

У порушення вимог ст.318 ЦПК України заявник не додав до заяви доказів, що підтверджують викладені ним обставини, щодо звернення ним до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а також саме свідоцтво про право на спадщину заявнику ОСОБА_1 про встановлення факту належності якого і просить заявник.

Таким чином, заявнику необхідно, на підтвердження заявлених вимог надати суду копію свідоцтва про право на спадщину на його ім`я.

Крім того, заявником у заяві в порушення вимог ст. 318 ЦПК України не зазначено з якою метою необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується та до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів.

Справи про встановлення фактів при відсутності спору про право розглядаються в порядку окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи.

Відповідно до листа Верховного суду від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказано, що заявниками у справі про встановлення факту можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Як роз`яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі.

Згідно п. 24 постанови Пленуму при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З поданої заявницею тексту заяви судом встановлено, що зазначена у заяві заінтересована особа- є приватним нотаріусом, яка не може бути зазначена як заінтересована особа, оскільки заінтересованими особами у справах про встановлення факту можуть бути інші спадкоємці, а в разі їх відсутності територіальна громада населеного пункту за місцем знаходження спадкового майна в особі відповідної міської ради, районної чи селищної ради.

Враховуючи наведене, заявникмає обґрунтувати заінтересованість приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Верезуб Катерини Олександрівни про встановлення факту належності правовстановлюючого документу або ж в залежності від мети встановлення даного факту, вказати іншу заінтересовану особу, при цьому, вказавши в заяві додатки, відповідно до доданих до заяви документів.

З огляду на викладене, вважаю, що заява не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, який діє на час подачі заяви.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством та підлягає залишенню позовної заяви без руху, для усунення вказаних недоліків в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ст.185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяв и постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Верезуб Катерина Олександрівна, ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - залишити без руху.

Повідомити заявнику про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Леонов

24.03.25