Справа № 509/6621/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представника служби у справах дітей - Назарової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , служба у справа дітей Овідіопольської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2024 р. ОСОБА_3 подав до Овідіопольського районного суду Одеської області позовну заяву до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним сина та позбавлення відповідачки батьківських прав. У позовної заяві ОСОБА_3 зазначив, що він з 2017 р. самостійно утримує та виховує їх сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідачка після виїзду її за межі України припинила утримувати та виховувати дитину. Після повернення з за кордону відповідачка вийшла заміж за ОСОБА_5 і оскільки не займалася сином, то заочним Рішенням Овідіопольського районного суду від 01.02.2019 р. по справі №509/3617/18 місцем мешкання дитини було визнано місце мешкання позивача. Рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 28.02.2018 р. по справі №509/4755/17 за позовом батька позивача відповідачка була визнана такою, що втратила права користування жилим приміщенням у буд. АДРЕСА_1 де мекшкає позивач з сином ОСОБА_6 . Постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2023 р. по цивільній справі №509/644/23 з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх видів її заробітку та доходів, однак відповідачка не виконує рішення суду, а тому у неї виникла заборгованість зі сплати аліментів. Тривалий час відповідачка отримувала допомогу як безробітна від соціальних служб держави, ІНФОРМАЦІЯ_3 вона від іншого чоловіка народила сина ОСОБА_7 , а тому взагалі не мала та не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання старшого сина. З огляду на вказане позивач просив суд встановити юридичний факт того, що він одноособово та самостійно здійснює виховання, утримання та догляд за своїм сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі його матері ОСОБА_2 а тому просив позбавити її батьківських прав відносно старшого сина, та стягнути з неї на користь позивача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалась.

Служба у справа дітей Овідіопольської селищної ради своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалась, однак подала до суду висновок, щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 своїми процесуальними правами не скористався і своїх міркувань з приводу заявленого позову не висловив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак представник у судове засідання не з`явився, а про причину неявки суд не повідомив.

Оскільки всі інші учасники справи у судове засідання з`явились, то суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі посилаючись на підстави, які вказані ним у позовної заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні в задоволенні позовної вимоги, щодо позбавлення її батьківських прав просила відмовити у оскільки вона підтримує з сином ОСОБА_6 стосунки притаманні матері та дитині і він у неї декілька разів ночував. Крім того, вона працює, доглядає свого молодшого сина ОСОБА_8 , не п`є і не вживає наркотики, не веде антисоціального образу життя, за місцем роботи характеризується позитивно, і хоча має деякі труднощі матеріального характеру, однак жодних підстав для позбавлення її батьківських прав відносно старшого сина у суду не має.

Представник органу опіки та піклування просила суд у задоволенні позову відмовити з тих міркувань, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, а позивач не довів того, що мати свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, тобто від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_6 .

Вислухавши доводи сторін та дослідивши докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в зв`язку з наступним:

Судом встановлено, що шлюб, який був зареєстрований 03.11.2007 р. між ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_10 ) був розірваний рішенням Овідіопольського районного суду від 04.12.2012р. по справі №2/1521/401/12. Під час у шлюбу у подружжя ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4 і вся родина мешкала у будинку АДРЕСА_1 , який належить батькам позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки цим рішенням суду місце мешкання дитини було встановлено разом з матір`ю, то син ОСОБА_6 став мешкати разом з нею до 2017 року.

29.04.2017 р. уклала шлюб з ОСОБА_5 і стала мешкати разом з ним.

Після виїзду відповідачки у вересні 2017 р. до РФ син ОСОБА_6 став мешкати разом зі своїм батьком, позивачем по справі ОСОБА_3 з яким мешкає до теперішнього часу.

Факт проживання сина ОСОБА_6 разом з позивачем встановлено заочним рішенням від 01.02.2019 р. та ухвалою Овідіопольського районного суду від 18.09.2023 р. по справі №509/3617/18 згідно яких місцем мешкання дитини було визнане місце мешкання батька.

Крім того цей факт підтверджено довідкою старости с.Миколаївка №164 від 07.09.2023р.; Актом обстеження умов проживання ОСОБА_3 складеного 28.10.2024 р. депутатом Овідіопольської селищної Ради Пушновою О.Г. та Витягом №1 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого 28.10.2024 р. адміністратором відділу ЦНАП.

З довідки №91/3-12132-18081 від 18.08.2023 р. Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, довідки Овідіопольського РВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області №2269/73-26 від 20.11.2018 р., копії свідоцтва про зміну імені від 08.04.2023 р., картки платника податків НОМЕР_1 , паспорту ОСОБА_2 та Витягу з реєстру Плахтіївської ТГ №2023/003666897 про зареєстроване місце мешкання відповідачки від 12.05.2023 р. вбачається, що ОСОБА_11 05.03.2019 року повернулася до України, змінила своє прізвище з ОСОБА_12 на ОСОБА_9 та стала мешкати у с. Плахтіївка Білгород-Дністровського району Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду від 28.02.2018р. по справі №509/4755/17 за позовом батька позивача ОСОБА_2 була визнана особою, яка втратила права користування жилим приміщенням у буд. АДРЕСА_1 .

Вказане свідчить про те, що вона не проживала разом з сином, а тому і не займалася його вихованням, так як жодних належних та допустимих доказів того, що після повернення з РФ вона спілкувалася з сином та приймала участь у його вихованні та утриманні ОСОБА_2 суду не надала.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2023 р. по справі №509/644/23 з відповідачки на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 і за даними ОСОБА_13 ВДВС вона має заборгованість зі сплати аліментів.

З форми ОК-5, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 28.04.2023 р., довідки Білгород-Дністровської філії Одеського обласного центру зайнятості №529 від 13.05.2023р. вбачається що за 2017-2023 роки ОСОБА_2 отримувала мінімальні доходи, була безробітною, а тому отримувала допомогу по безробіттю.

Відповідачкою до суду надані документи про, що у неї є хвора мати, якій вона матеріально допомагає, вона проживає у орендованій квартирі у м.Одесі разом зі своїм другим сином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який ходить до дитячого садку, а сама вона працює продавцем-консультантом у мережі магазинів ТОВ «АТБ-маркет» де характеризується як працьовита, ввічлива, не конфліктна та стресостійка особа.

З огляду на вищевикладене суд доходить до висновку, що ОСОБА_2 дійсно не мала можливості займатися вихованням та приймати участь в утриманні старшого сина ОСОБА_6 , а тому доходить до висновку, що позивач довів факт того, що він сам одноособово, без участі матері утримує і виховує сина.

Орган опіки та піклування Овідіопольської селищної ради, після проведення відповідних обстежень та бесід, надав висновок, який 25.02.2025 р. був затверджений рішенням №797 виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області.

За цим висновком орган опіки та піклування, незважаючи на те, що син ОСОБА_6 вважав за необхідне позбавити мати батьківських прав, визнав недоцільним позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки вона опікується своєю малолітньою дитиною, має хвору мати, працює і за місцем роботи характеризується позитивним.

Пленум Верховного суду України у п. 16 Постанови №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18 (провадження № 61-3357св21) вказано, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

З урахуванням цих роз`яснень суд вважає, що хоча формально у діях відповідачки вбачаються ознаки ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків, однак враховуючи життєві обставини, що склалися у житті ОСОБА_2 не знаходить підстав вважати, що вона свідомо нехтує своїми обов`язками.

У пункті18 вищевказаного Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, суд погоджується з думкою представника Овідіопольської селищної Ради, що позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на батьків, які свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, особи відповідачки та її ставлення до обставин, що склалися вважає за можливе відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Згідно додатку №5 до Постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 р. у переліку документів яким встановлюється факт самостійного утримання та виховання дитини є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Велика Палата Верховного Суду 11.09.2024 р. по справі № 201/5972/22 ухвалила Постанову у якої розтлумачила, що справи про встановлення факту самостійного утримання дитини батьком повинні розглядатися в порядку позовного провадження, оскільки розгляд цього факту в порядку окремого провадження порушує права матері.

Таким чином позивач цілком обґрунтовано заявив вимогу про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини в порядку позовного, а не окремого провадження.

Встановлення даного факту необхідно, в першу чергу, для захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_14 , так як без участі батька він буде позбавлений батьківської опіки, виховання та утримання.

А участь батька у вихованні та утриманні сина ОСОБА_6 можливо забезпечити шляхом надання йому відстрочки від призову, яка може бути йому надана ТЦК та СП на підставі рішення суду, яким встановлений факт самостійного виховання та утримання дитини.

З огляду на вказане, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та встановити юридичний факт того, що позивач одноособово та самостійно здійснює виховання, утримання та догляд за своїм сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі його матері.

Оскільки жодна із сторін не надала суду документів на підтвердження судових витрат у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, то суд питання розподілу судових витрат не розглядав.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , одноособово та самостійно здійснює виховання, утримання та догляд за своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі його матері ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.03.2025 р.

Суддя В.К.Кочко