Справа № 490/6710/24
Провадження № 2/487/567/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент-Банк" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва, відповідно до ухвали судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.08.2024 надійшли матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ "Акцент-Банк" про захист прав споживачів.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 просила визнати недійсною Заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидка готівка 2.0" від 22.02.2019, укладену між нею та відповідачем.

В обґрунтування позову зазначила, що 22.02.2019 року нею було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання АТ «Акцент-Банк» кредиту «Швидка готівка 2.0», відповідно до якої їй було надано кредит у розмірі 15898,50 грн. на строк 36 місяців до 22.02.2022 року.

Зазначила, що на час підписання даної Заяви, яка по своїй суті є кредитним договором, вона не мала можливості оцінити відповідність його умов, вимогам чинного законодавства.

Вказала, що з урахуванням положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні кредитного договору Банк діяв з використанням нечесної підприємницької діяльності, оскільки умови даного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року.

Таким чином, спірний договір має бути визнаний недійсним, відповідно до положень ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України.

Зазначені обставини слугували підставою для її звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження.

01.11.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Омельченко Є.В., за яким він просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначеної позиції вказав, що з поданих позивачем документів вбачається, що заява про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2,0» та Паспорт банківського продукту «Швидка готівка 2,0», були підписані ОСОБА_1 , у них між сторонами було погоджено суттєві умови кредиту, а саме - строк, суму, порядок повернення кредитних коштів, процентну ставку.

У разі визнання судом недійсним спірного договору, посилаючись на положення ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України просив, визначити грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

27.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Зачепіло З.Я., відповідно до якої, адвокат зазначила, що вважає безпідставною вимогу представника відповідача про застосування у разі задоволення позову положень ч.1 ст.216, ч.1 ст.1057-1 ЦК України, щодо визначення грошової суми, яка підлягає поверненню, оскільки відповідачем не надано розрахунку вказаної суми та первинних документів, які б підтверджували її отримання ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 11.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

28.02.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача адвоката Омельченка Є.В. зміст яких тотожній змісту відзиву на позовну заяву, додатком до яких є виписка по картці ОСОБА_1 та виписка про рух коштів по кредитному договору.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився у письмовій заяві просив провести розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.02.2019 року ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання АТ «Акцент-Банк» кредиту «Швидка готівка 2.0» №AN3NСТ7, за якими ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15898,50 грн. на строк 36 місяців з 22.02.2019 до 22.02.2022 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99% на місяць.

Кредит надався банком, шляхом зарахування грошових коштів на платіжну карту позичальника № НОМЕР_1 .

Отримання позивачем кредитних коштів на підставі Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» №AN3NСТ7, підтверджено випискою по картці №DSEH-HNDF-2202-BFH2 позичальника ОСОБА_1 за період з 21.03.2019 по 22.02.2019 та випискою по кредиту за період 22.02.2019-23.02.2025 року.

Як на підставу заявлених позовних вимог, а саме визнання недійсним Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидка готівка 2.0" від 22.02.2019, позивач зазначила, що спірний кредитний договір було укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики, яка заборонена законом, що порушує її права як споживача.

При цьому, ОСОБА_1 не зазначено в чому саме виразились вказані дії та які з умов кредитного договору не відповідають положенням ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів»

Надаючи оцінку доводам позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанову Верховного Суду від 15.03.2023 в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду від 21.12.2021 в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

Правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч.3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1-2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, станом на дату укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, принцип диспозитивності, покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Твердження позивача, щодо, наявності у діях АТ "Акцент-Банк" нечесної підприємницької практики при укладані оспорюваного кредитного договору, суд вважає безпідставними, належним чином не обгрунтованими та такими, що ґрунтуються на невірному трактуванні вимог вищезазначених нормативно-правових актів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені процесуальним законом межі судового розгляду та те, що наявними у справі доказами не підтверджується наявність ознак того, що кредитний договір було укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем недійсності підписаної Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидка готівка 2.0" від 22.02.2019 (кредитного договору) в межах заявлених нею позовних вимог, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач, як споживач, при зверненні до суду з даним позовом, звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент-Банк" про визнання недійсною Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту "Швидка готівка 2.0" від 22.02.2019 - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Акцент-Банк", місцезнаходження м. Дніпро вул. Батумська, 11), .

Повне судове рішення складено 21.03.2025 року.

Головуючий суддя: І.О.Притуляк