Провадження № 2-з/750/8/25
У Х В А Л А

21 березня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді секретарСупруна О.П., Прохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

22.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду

м. Чернігова з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з останньої безпідставно отримані кошти в сумі 15 000,00 євро.

22.11.2024 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання.

18.03.2025 представник позивача адвокат Новик М.С. через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі, зареєстровані на ОСОБА_2 , а саме: автомобіль «AUDI A4», рік випуску 2002, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль «AUDI A6», рік випуску 2003,

№ кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль «SKODA FABIA», рік випуску 2006, № кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, № кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , до набрання рішенням суду у справі № 750/16475/24 законної сили. У обґрунтування заяви вказує, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на зазначені автомобілі може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, адже існує потенційний ризик того, що відповідачка за час розгляду справи переоформить або продасть належні їй автомобілі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, 20.04.2024 між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір постачання транспортного засобу з Європи на замовлення, за умовами пункту 1.1. якого замовник доручає та зобов`язується сплатити замовлення, а виконавець приймає на себе зобов`язання на пошук та підбір на території Європи транспортного засобу.

У процесі пошуку сторони узгодили замовлення автомобіля марки «Hyundai Tucson», за умовами пункту 3.1.1. Договору було погоджено гарантійний внесок в розмірі 10 000,00 євро, який зараховується як часткова сплата вартості купівлі транспортного засобу та послуг виконавця.

За умовами пункту 2.1. вищевказаного договору від 20.04.2024 строк повного виконання доручення встановлюється із 20.04.2024 по 28.09.2024.

Як убачається із товарного чека від 19.09.2024 ФОП ОСОБА_2 отримано оплату за автомобіль у розмірі 15 000,00 Євро.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що після спливу кінцевого строку виконання зобов`язань та настання дати отримання автомобіля (28.09.2024) відповідач не надала відповіді, на дзвінки не відповідає, спроби зв`язатися із нею щодо отримання автомобіля або повернення грошових коштів є невдалими. Указує, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належать автомобілі: «AUDI A4», рік випуску 2002, об`єм двигуна

1 984 см3 ; «AUDI A6», рік випуску 2003, об`єм двигуна 1 781 см3; «SKODA FABIA», рік випуску 2006, об`єм двигуна 1 390 см3; «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, об`єм двигуна 1 798 см3, а тому існує потенційний ризик того, що відповідач за час розгляду справи переоформить або продасть ці автомобілі задля уникнення необхідності повернення позивачці безпідставно набутих грошових коштів.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2016 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) указано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 констатував наступне: «У 2020 році Велика палата ВС окремо звернула увагу судів на необхідність враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови від 15.09.2020 у справі №753/22860/17). З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що процедура застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача є доволі складною в аспекті доведення. Саме тому позиція, викладена у свіжому рішенні ВС, може стати гарантією ефективного судового розгляду за умови належної перевірки добросовісності дій позивача. Так, у справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Як убачається з заяви про забезпечення позову, позивач стверджує про потенційний ризик продажу відповідачем автомобілів «AUDI A4», рік випуску 2002, об`єм двигуна 1 984 см3 ; «AUDI A6», рік випуску 2003, об`єм двигуна

1 781 см3; «SKODA FABIA», рік випуску 2006, об`єм двигуна 1 390 см3; «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, об`єм двигуна 1 798 см3, які належать ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Факт належності автомобілів відповідачу підтверджується інформацією Територіального сервісного центру № 7441 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Київській та Чернігівський областях від 12.02.2025 № 31/33/7441-1413-2025 (а.с. 46).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Таким чином, наведені у заяві доводи та матеріали позовної заяви дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження в будь-який спосіб та вчинення будь-яких дій щодо передачі транспортних засобів, може призвести до негативних наслідків для позивача, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відбудеться розпорядження транспортними засобами, які належать відповідачу.

При цьому, суд не знаходить передбачених положеннями статті 154 ЦПК України правових підстав для зустрічного забезпечення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 149 - 153, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на транспортні засоби:

- марки «AUDI A4», рік випуску 2002, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;

- марки «AUDI A6», рік випуску 2003, № кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;

- марки «SKODA FABIA», рік випуску 2006, № кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ;

- марки «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, № кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Копії ухвали направити сторонам до відома, а Новозаводському відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення, що не зупиняє її виконання.

Суддя