Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2025 Справа №607/5073/25 Провадження №2-о/607/258/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката Дзюбана Р. М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , якому заборонити перебувати в місці проживання (перебування) із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців; заборонити спілкуватись, вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби із ОСОБА_1 , строком на шість місяців; заборонити наближатися ближче ніж на 150 метрів до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 .

Заінтересована особа систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявниці.

Протягом тривалого періоду часу ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , яке проявляється у постійних погрозах життю, вчиненню психологічного та морального тиску, нанесенні фізичного болю, а саме шляхом шарпання, штовхання, образ нецензурною лексикою тощо. 21 січня 2025 року близько 15:30 год. ОСОБА_2 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї дочки ОСОБА_1 , а саме: висловлював словесні образи, наніс декілька стусанів в область голови та спини, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю заявниці.

Відповідно, працівниками поліції 21 січня 2025 року близько 15:30 год. винесено терміновий заборонний припис серії АА № 279827, згідно з яким ОСОБА_2 заборонили в будь-який спосіб контактувати із заявницею терміном на 5 діб, з 16 год. 50 хв. 21 січня 2025 року до 16 год. 50 хв. 26 січня 2025 року.

Нанесення декілька стусанів в область голови заінтересованою особою ОСОБА_1 підтверджується консультаційним висновком спеціаліста КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 612 від21 січня 2025 року та консультаційним висновком спеціаліста КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 276 від 21 січня 2025 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа № 607/1802/25, від 25 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Цього ж дня 21 січня 2025 року приблизно о 17:40 год. в м. Тернополі, по вул. Шпитальній, 2, ОСОБА_2 порушив п. 3 термінового заборонного припису серії АА № 333951 від 21 січня 2025 терміном на 5 діб, а саме спілкувався з постраждалою ОСОБА_1 ..

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа № 607/1734/25, від 12 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Дані обставини дають можливість стверджувати про систематичний характер дій заінтересованої особи та повну відсутність каяття у цих діях.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Заінтересована особа після понесення чергового покарання за вчинення домашнього насильства повторно здійснює ті самі дії, що свідчить про можливість спричинення більш тяжких наслідків для життя та здоров`я заявниці, а тому вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 13 березня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

ОСОБА_1 , її представник адвокат Дзюбан Р. М. в судовому засіданні підтримали доводи поданої заяви, просили задовольнити. Заявниця пояснювала, що конфлікт з ОСОБА_2 , який їй приходиться батьком, мав одноразовий характер. Фактично заявниця проживає з другом в АДРЕСА_3 . За адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 поселила квартирантку, яка там проживає близько двох років та вносить за це плату заявниці. Раніше у ОСОБА_1 конфліктів з батьком ОСОБА_2 не було, батьки заявниці 9 років проживають у с. Воробіївка Тернопільського району. Побиття мало місце у підвалі будинку на АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 туди прийшов та безпричинно почав бити ОСОБА_1 . Після таких дій заінтересованої особи, заявниця викликала поліцію, батька більше не бачила. З ОСОБА_2 ОСОБА_1 не спілкується 10 років. Після подій 21 січня 2025 року заявниця батька не бачила, жодних протиправних дій він щодо неї не вчиняв.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого виконкомом Висиповецької сільської ради Зборівського району 18 травня 1987 року. Батьками дитини зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

15 листопада 2008 року заявниця зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , про що є відмітка у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 10 грудня 2009 року, де також зроблено запис про місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 .

Житло за вищевказаною адресою на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що слідує із свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2004 року, видане згідно розпорядження № 37061 керівника органу приватизації начальника Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації О. В. Гнатюк.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа № 607/1802/25, від 25 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Судом встановлено, що 21 січня 2025 року близько 15:30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї дочки ОСОБА_1 , а саме: висловлював словесні образи, наніс декілька стусанів в область голови та спини, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої особи.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа № 607/1734/25, від 12 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Судом встановлено, що 21 січня 2025 року приблизно о 17:40 в АДРЕСА_5 ОСОБА_2 порушив п. 3 термінового заборонного припису серії АА № 333951 від 21 січня 2025 року терміном на 5 діб, а саме спілкувався з постраждалою ОСОБА_1 .

За змістом консультаційного висновку спеціаліста № 612, складеного КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» 21 січня 2025 року у ОСОБА_1 діагностовано ЗЧМТ струс г/м, забої китиць рук, закрита травма грудної клітини.

Інших доказів, на обґрунтування поданої заяви, не було надано.

Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві.

Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)).

Верховний Суд наголошує (постанова від 08 вересня 2023 року, справа № 752/1390/22), що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що є потерпілою від домашнього насильства, та систематичністю дій ОСОБА_2 , що свідчить про можливість спричинення більш тяжких наслідків для життя та здоров`я заявниці.

Разом з тим, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не проживає з ОСОБА_2 тривалий період часу, оскільки як пояснювала сама заявниця, її батьки 9 років мешкають в с. Воробіївка Тернопільського району, і вона з ними не спілкується. У квартирі по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 влаштувала квартирантку, яка живе за цією адресою два роки та сплачує за це кошти заявниці. До подій 21 січня 2025 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було конфліктів чи непорозумінь, адже вони не спілкувалися. Побиття заінтересованою особою заявниці, як вона стверджує, мало безпричинний характер, відбулося у підвалі будинку по АДРЕСА_4 , де вона перебувала з метою забрати свої речі. Такі дії ОСОБА_2 мали місце один раз 21 січня 2025 року та більше не повторювалися.

За встановлених обставин, зваживши на те, що заявниця та її батько ОСОБА_2 не проживають разом, не спілкуються, адреса, на яку покликається ОСОБА_1 не є її місцем проживання, як і не є місцем проживання ОСОБА_2 , а подія щодо якої судом винесено постанову у справі носила одноразовий характер, за що заінтересована особа понесла адміністративну відповідальність, що підтверджується вищеописаними постановами суду у справах № 607/1802/25, № 607/1734/25, то суд на підставі оцінки ризиків, яких не було встановлено, оскільки з 21 січня 2025 року до дня розгляду заяви судом 14 березня 2025 року ОСОБА_2 не вчинялися дії, які б оцінювалися як вірогідністьпродовження чи повторного вчинення домашнього насильства, дійшов до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 .

Наявність між заявницею та її батьком неприязних відносин чи побутові конфлікти не може розцінюватись як домашнє насильство.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 08 вересня 2023 року у справі № 752/1390/22 (провадження № 61-10045св23), від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21 (провадження № 61-1315св23).

Таким чином, оскільки конфлікт ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_2 мав одноразовий характери та вичерпав себе, заінтересована особа понесла адміністративну відповідальність у встановленому законом порядку, з огляду на неприязні стосунки учасників справи, суд оцінивши всі ризики, дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 7681, 133, 141, 259, 263265, 268, 273, 3506, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення суду складено 14 березня 2025 року.

Головуючий суддя О. Герчаківська