Справа № 548/2877/24
Провадження № 2/548/172/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2025 Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання- Безносик Д.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінпром Маркет", представник позивача Ткаченко Ольга Віталіївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Представник позивача Ткаченко О.В. за допомогою підсистеми "Електронний суд", діючи в інтересах свого довірителя, звернулася до Хорольського районного суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та клопотанням про витребування доказів, а саме від АТ КБ "Приватбанк" інформації щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 , виписки по цьому картковому рахунку за період з 30.05.2021 по 02.06.2021.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю ''1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75712951 в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним ідентифікатором. На підставі платіжної інструкції відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000,00 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка фіксована). У свою чергу відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.

19.11.2021 згідно з умовами договору факторингу № 1911 ТОВ ''1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило право вимоги за договором позики № 75712951 від 30.05.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", яке набуло право вимоги до відповідача.

03.04.2023 між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ ''Фінпром маркет" укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75712951 від 30.05.2021.

Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ ''Фінпром маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50820,00 грн, з яких: 15000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35820,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Вказану заборгованість просить стягнути в примусовому порядку, оскільки станом на день пред`явлення цього позову до суду відповідачем не виконано повністю взятих на себе зобов`язань згідно з договором позики № 75712951 від 30.05.2021.

Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 30.12.2024 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П.

Ухвалою судді Старокожка В.П. від 02.01.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.02.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, у кому він вказує, що позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 15073,50 грн, з яких 15000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 73,50 грн - заборгованість по відсотках.

У іншій частині позовних вимог прохає відмовити з огляду на те, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані позивачем поза межами строку дії договору, за умовами договору вони мають складати суму 2205,00 грн, ним, як позичальником, у рахунок погашення позики сплачено кошти в сумі 2131,50 грн, тому несплачені відстоки за позикою становлять 73,50 грн, а заборгованість, яка підлягає до стягнення із нього на користь позивача - 15073,50 грн.

14.02.2025 представник позивача ОСОБА_2 за допомогою підсистеми "Електронний суд" надіслала до суду відповідь на відзив, у якому остання заперечує проти аргументів відповідача щодо нарахування відсотків за користування позиковими коштами та їх розміру, який підлягає до стягнення. Вказує, що через неналежне виконання умов Договору позики, нараховані згідно з визначеними ним умовами відсотки було перераховано за базовою/фіксованою процентною ставкою 1,99 %, замість 0,49 % у відповідності до положень пункту 9.7. Правил. Узагальнюючи умови укладеного Договору позики у сукупності з Правилами, які є невід`ємною частиною Договору, слід констатувати, що отримавши суму 15 000,00 грн позики від ТзОВ ''1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів'', ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь Товариства відсотки за користування позиковими коштами. Та позаяк ОСОБА_1 допустив неналежне виконання Договору позики протягом 30 днів, тому проценти було розраховано за базовою процентною ставкою 1,99%, замість 0,49% (програма лояльності) в порядку умов, визначених Правилами. Прохала позовні вимоги задовольнити повністю, розгляд справи провести за відсутності сторони позивача.

19.02.2025 відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що між ним та первісним позикодавцем погоджено умови договору позики, де у Додатку № 1 до цього договору визначено загальну вартість кредиту в сумі 17205,00 грн, з яких 15000,00 грн - сума кредиту за договором, 2205,00 грн - відсотки за користування коштами. Посилання представника позивача на правила нарахування відсотків за вказаним договором позики є необгрунтованими та такими, що не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки Правил надання грошових коштів у позику, розміщених на відповідному сайті позикодавця, він не підписував, з ними не погоджувався, їх позивач міг надати до позовної заяви у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких умов прохає позовні вимоги задовольнити частково на суму 15073,50 грн.

Клопотання про витребування доказів від АТ КБ "Приватбанк", додане до матеріалів позовної заяви позивачем, з метою оперативності розгляду справи, судом не вирішувалося, оскільки відповідачем не заперечується факт отримання коштів за договором позики у вказані строк та розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін по справі, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

30.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю ''1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75712951 /а.с. 16/ в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним ідентифікатором. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка фіксована), знижена процентна ставка - 0,49% (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності). Загальна вартість позики - 17205,00 грн.

Відповідно до Додатку № 1 до договору позики № 75712951 від 30.05.2021 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), тіло позики в сумі 15000,00 грн та відсотки за користування ним 2205,00 грн, а всього 17205,00 грн, позичальник мав повернути позикодавцю не пізніше 29.06.2021, зазначене вказано у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит /а.с. 17/.

Відповідно до копії платіжної інструкції від 30.05.2021 /а.с. 46/ та довідки ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес" від 26.11.2024 /а.с. 43/, цього дня було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 15000,00 грн відповідно до умов договору, укладеного між ТОВ "ФК "Фінекспер" та ТОВ "1 безпечне агенство необхідних кредитів" № 23-01-18/5 від 23.01.2018. Факт отримання цих коштів не заперечується відповідачем.

19.11.2021 згідно з умовами договору факторингу № 1911, ТОВ ''1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відступило право вимоги за договором позики № 75712951 від 30.05.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", яке набуло право вимоги до відповідача /а.с. 48-63/. Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 3 від 19.11.2021 до цього договору /а.с. 64-66/ заборгованість ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу становить 50820,00 грн, з яких: 15000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35820,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

03.04.2023 між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ ''Фінпром маркет" укладено договір факторингу № 030423-ФК /а.с. 69-84/, відповідно до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75712951 від 30.05.2021. Відповідно до копії реєстру заборгованості від 03.04.2023 до цього договору /а.с. 83-87/ заборгованість ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу становить 50820,00 грн, з яких: 15000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35820,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно із розрахунком суми заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 75712951 від 30.05.2021 за період з 30.05.2021 по 21.12.2024,складеного та підписаного представником позивача, вбачається, що відсотки за користування позиковими коштами нараховувалися позичальнику у період з 31.05.2021 по 27.09.2021 включно за ставкою 1,99 % в день. У подальшому нарахування відсотків не здійснювалося. Заборгованість за тілом позики становить 15000,00 грн, за нарахованими та несплаченими процентами - 33688,50 грн, загальна сума - 48688,50 грн. Відповідно до цього розрахунку 28.06.2021 ОСОБА_1 внесено в рахунок погашення відсотків 2131,50 грн /а.с. 5-10/.

Позивач прохає стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 48688,50 грн, з яких: 15000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35820,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до відзиву на позов (а.с. 117-121) відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 15073,50 грн, з яких 15000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 73,50 грн - заборгованість по відсотках, виходячи із умов договору позики, де строк його дії - 30 днів, процентна ставка - 0,49 %, загальна вартість позики - 17205,00 грн, ним внесено в рахунок погашення заборгованості 2131,50 грн. У іншій частині позовних вимог прохає відмовити.

Норми права, застосовані судом, та мотивована оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Судом встановлено і це не опорюється стронами, що позивач отримав право вимоги до відповідача за договором позики № 75712951 від 30.05.2021.

Не заперечується сторонами також і те, що кошти за цим договором - 15000,00 грн - відповідачем були отримані і на час звернення позивача до суду ні позивачу, ні первісному позикодавцю не повернуті.

Як встановлено судом, за умовами вказаного договору відповідач 30.05.2021 отримав 15000,00 грн коштів на умовах повернення позики в кінці строку, строк дії договору 30 днів, тобто до 29.06.2021.

Згідно з п.1 Договору, позикодавець зобовязується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

За користування позикою нарахування процентів за користування нею здійснюється за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості за базовою фіксованою процентною ставкою 1,99 % за кожний день користування ним або за зниженою процентною ставкою 0,49 % в день, яка застосовується у відповідності до умов Програми лояльності. Орієнтовна загальна вартість позики, вказана у договорі позики (виходячи із застосування процентної ставки 0,49 %) становить 17205,00 грн, орієнтовна річна процентна ставка - 430,5%.

Відповідно до п. 17 Договору позики, інші умови цього правочину регулюються Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Договору. Вказаний договір підписаний сторонами у електронній формі за допомогою електронних підписів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Отже, первісний позикодавець ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" відповідно до статті 1048 ЦК України мав право нараховувати відсотки за користування позикою виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави для їх нараховування. Про застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем уцих правовідносинах не було заявлено.

Як встановлено судом, між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем 30.05.2021 укладено договір позики № 75712951, згідно з яким розмір позики становить 15000,00 грн.

Також, згідно з п. 2.2 зазначеного Договору, строк кредиту становить 30 днів, тобто до 29.06.2021. Відповідно до п. 2.3 процентна ставка (базова) фіксована становить 1,99 % в день. Пунктом 4 Договору передбачено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.

Ураховуючи вищенаведене, суд, здійснивши вдасні розрахунки, доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню 15000,00 грн суми позики, які відповідачем позивачу не повернуті, та 6823,50 грн відсотків за користування нею, які розраховані так: 15000 * 1,99 % * 30 = 8955 - 2131,50 (кошти, внесені відповідачем в рахунок погашення заборгованості по відсотках).

Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що під час нарахування відсотків за договором позики процентна ставка, яка підлягала застосуванню, мала становити 0,49 %, оскільки, як зазначено у самому договорі, ця ставка використовується у відповідності до умов Програми лояльності. Так, у п. 5 Договору визначено, що позичальник ознайомився на сайті позикодавця із повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також із Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", у якій визначені умов застосування зниженої процентної ставки.

Відповідно до п. 9.7 Правил надання грошових коштів у позику /а.с. 31/, якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальник порушить взяті на себе зобов`язання за договором позики, такі особливі умови виконання договору позики втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається у договорі позики та оплаті позичальником у повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності.

За таких умов, первісним позикодавцем, на переконання суду, правомірно було нараховано відсотки за користування коштами позичальнику ОСОБА_1 , оскільки станом на дату закінчення строку дії договору він свої зобов`язання за договором повністю не виконав, сплатив у рахунок погашення відсотків суму 2131,50 грн, погашення заборгованості за тілом позики - 15000,00 грн не здійснив, що не заперечується і ним самим.

Доводи відповідача про те, що він не ознайомлювався із Правилами надання грошових коштів у позику, які додані до позовної заяви, та не погоджувався з ними, про свідчить відсутність його підпису на них, на переконання суду, є безпідставними та свідчать про обраний останнім спосіб захисту, спрямований на ухилення від виконання взятого зобов`язання за договором позики, з огляду на таке.

Так, Законом України ''Про електронну комерцію'' (далі Закон) визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України ''Про електронну комерцію'' у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України ''Про електронну комерцію'' моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, договір позики від 30.05.2021 укладений між відповідачем та первісним позикодавцем у електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України ''Про електронну комерцію'', а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України ''Про захист прав споживачів'' та не заперечується сторонами.

Так, з матеріалів справи також вбачається, що цей договір містить електронний підпис відповідача із одноразовим ідентифікатором, який було надано йому для підписання договору.

У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Правила надання грошових коштів у позику є невід`ємною частиною цього договору, посилання на них та на ознайомлення із ними позичальника міститься у тексті договору, а отже презюмується, що позичальник, підписуючи договір позики, погодився із ними та вивчив їх. Крім того, процентні ставки за цим договором позики, що підлягають застосуванню, прописані безпосередньо у його тексті.

Умови Договору позики є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 статті 11 Закону України ''Про електронну комерцію''.

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, ОСОБА_1 суду не надано.

Відтак, суд доходить висновку про те, що договір позики від 30.05.2021 є укладеним та позичальник ознайомлений з його умовами.

Ураховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з первісним позикодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, він погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши договір позики, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання коштів у позику саме на умовах, що визначені договором та Правилами.

На момент укладення цього договору ОСОБА_1 не звертався до первісного позикодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов надання позики, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (пункт 9 договору) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, відповідач із відповідною заявою не звертався.

Вказані умови договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. При цьому, судом враховується стандарт доказування ''більшої вірогідності''.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

При розгляді справи в суді відповідач ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним договору позики від 30.05.2021 в частині визначення розміру відсотків за користування позиковими коштами.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів справи, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, дійшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 75712951 від 30.05.2021, яка становить 21823,50 грн та складається із: 15000,00 грн - заборгованості за тілом позики та 6823,50 грн - заборгованості за відстоками за період строку дії договору. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По справі позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 579931287.1 від 24.12.2024.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 44,82 % сплаченого позивачем судового збору, тобто 1085,72 грн.

Крім того, у позовній заяві представник позивача прохає про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн з відповідача.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги адвоката Ткаченко Ю.О. згідно з: договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, укладеним між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ "Фінпром Маркет", актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 0.11.2024), витягом з акту № 2-П від 01.11.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги, платіжною інструкцією на підтвердження оплати наданої правничої допомоги № 579930930.1 від 18 грудня 2024 року, ордеру серії АХ № 1149961 від 01.11.2024. Вартість наданих послуг становить 3500 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги адвоката, вартість якої складає 3500,00 грн. Ці витрати, на думку суду, є обгрунтованими, доведеними та такими, що відповідають обсягу послуг, наданих адвокатом у цій справі. Клопотання про їх зменшення від відповідача не надходило.

Ураховуючи, що позов задоволено частково, ці витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 44,82 % сплаченої їх вартості, тобто 1568,70 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст. 526, 611, 615, 1046, 1049 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінпром Маркет", представник позивача Ткаченко Ольга Віталіївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінпром Маркет" заборгованість за договором позики № 75712951 від 30.05.2021, яка становить 21823 (двадцять одну тисячу вісімсот двадцять три) грн 50 коп та складається із: 15000,00 грн - заборгованості за тілом позики та 6823,50 грн - заборгованості за відсотками.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінпром Маркет" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1085 (одна тисяча вісімдесят п`ять) грн 72 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1568 (одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет", адреса: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204; .

Представник позивача: Ткаченко Юлія Олегівна, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2099 від 03.04.2018.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий