ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/286/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

прокурора Козлової О.В.,

представників Тернопільської міської ради Друзюка Р.М., Голик Л.Р.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/28165/24 за апеляційною скаргою керівника Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2024 року (постановлену суддею Братасюком В.М., дати складення повного тексту не зазначено) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в справі за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування реєстрації речового права, скасування державної реєстрації в земельному кадастрі та зобов`язання повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року керівник Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суд з позовом до Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення, скасування реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Одночасно з позовом керівник Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що підставами звернення до суду стали допущені Тернопільською міською радою при виділенні у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0032 порушення вимог ст.ст.19-20, 50-52 ЗК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 , будучи власником спірної земельної ділянки, може розпорядитись нею на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірної земельної ділянки, що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику - Тернопільській об`єднаній територіальній громаді в особі Тернопільської міської ради, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Необхідність пред`явлення прокурором позову спрямована на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на цю ділянку; у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної у приватну власність та повернення у власність територіальної громади землі, яка надана незаконно.

04 січня 2022 державним реєстратором приватним нотаріусом Тернопільсокго районного нотаріального округу Тернопільської області Захарків Т.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №62731293, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав відкрито розділ 040 та зареєстровано право власності на земельну ділянку :06:003:0032 за ОСОБА_1 (право власності № 46057736).

Подальше проведення реєстраційних дій у зв`язку з можливим вчиненням правочинів щодо земельної ділянки (зокрема поділ чи відчуження) створює очевидну небезпеку для подальшого реального поновлення інтересів держави, а також може унеможливити або ускладнити виконання рішення суду.

ОСОБА_1 відповідно до положень ч.3 ст. 20 ЗК України може ініціювати питання щодо зміни цільового призначення та виду функціонального використання землі, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Таким чином, існує очевидна небезпека укладення відповідачем цивільно-правових угод щодо спірної земельної ділянки, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про повернення земельної ділянки територіальній громаді.

У зв`язку з наведеним сторона позивача просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0.1200 га з кадастровим номером :06:003:0032 по АДРЕСА_1 ;

- заборони органам та особам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0032 по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, керівник Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області, в інтересах держави, подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір з приводу законності набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0032, існує реальна загроза порушення прав позивача, який діє в інтересах держави, а тому невжиття заходів для забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Разом з тим, позивач в заяві про забезпечення позову належним чином обґрунтував наявність ризиків утруднення/неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування заходів забезпечення позову шляхом обтяження майна відповідача і такі заходи дійсно необхідні.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2024 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

22 січня 2025 на адресу Тернопільського апеляційного суду від Тернопільської міська ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що подана заява про забезпечення позову повністю ґрунтується на припущеннях та власних доводах прокурора, оскільки прокурор не

навів жодних ознак намірів позивача відчужити спірну земельну ділянку. Також суд вірно покликається на тривалість володіння відповідачкою ОСОБА_1 спірною землею та як наслідок відсутність у останньої намірів щодо її відчуження. Зазначає, що лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

03 березня 2025 на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Берегуляк В.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що прокурором подано безпідставний позов, спрямований на позбавлення права власності на земельну ділянку, що є наслідком втручання у основоположне право особи вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях та здогадках про те, що ОСОБА_1 може чи має намір відчужити спірну земельну ділянку з метою невиконання судового рішення.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні прокурор Козлова О.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в них.

Представники відповідача Тернопільської міської ради Друзюк Р.М. та Голик Л.Р., а також представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Берегуляк В.Ф. проти апеляційної скарги заперечили та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що предметом позову в даній справі є вимоги про:

- визнання недійсним та скасування п.1-5 рішення Тернопільської міської ради від 17 грудня 2021 року №8/11/175 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» в частині відведення земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0032 ОСОБА_1 ;

- скасування реєстрації речових права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.1200 га за кадастровим номером :06:003:0032, запис про право власності на яку внесено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4 січня 2022 року за №62731293;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0032 у Державному земельному кадастрі;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Тернопільської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0032, площею 0.1200 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

У даній справі позивач припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог, тому просить суд накласти арешт та заборонити органам та особам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0032 по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 .

На думку колегії суддів, такі заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов правильного висновку, що навіть якщо між сторонами і існує спір, рішення суду, постановлене у формі ухвали про обмеження у праві на майно, тобто втручання в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача про те, що відповідач може чи має намір відчужити належне йому майно саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

При цьому апеляційний суд наголошує, що оскільки позивачем ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та формальний підхід для вирішення питання забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору, оскільки перш за все, необхідною умовою забезпечення позову має бути доведення заявником ризиків невиконання чи ускладнення виконання потенційного рішення суду в разі невжиття судом запитуваних заходів.

У своїй заяві керівник Тернопільської окружної прокуратури не наводить таких ризиків, обмежившись лише обґрунтуванням, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити спірну земельну ділянку саме з метою ухилення від виконання судового рішення. Більше того, колегія суддів враховує, що відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :06:003:0032 з 28 грудня 2021 року (тобто понад три роки), що на думку колегії також не підтверджує обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Отже не є виправданим здійснення втручання в основоположне право відповідачки вільно володіти нерухомим майном, ґрунтуючись на припущеннях позивача, що його право не зможе бути відновлене в разі невжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2024 року є законною та обґрунтованою.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області, в інтересах держави залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 24 березня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак