ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/1509/24
Номер провадження 22-ц/818/560/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року в складі судді Бородіної Н.М. у справі № 953/1509/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що він з 2010 року фактично проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 та її онуком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Вони проживали втрьох, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, спільно сплачували комунальні платежі. Дочка ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Після її смерті він продовжив проживати з ОСОБА_3 за вказаною адресою, утримував його, вони разом харчувалися, спільно купували речі для побутового використання, разом утримували квартиру, він допомагав ОСОБА_3 оформити спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Він займався його похованням, отримав усі необхідні документи.

На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 .

В установлений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак постановою від 29 вересня 2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом через відсутність доказів їх родинних стосунків та спільного проживання з померлим не менше п`яти років до дня відкриття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Отже, встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_3 з березня 2010 року по день його смерті необхідно йому для оформлення спадщини.

Просив встановити факт його проживання разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю з березня 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

14 червня 2024 року Харківська міська рада надала пояснення, в яких просила залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду. Вказала, що підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні. Заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановлення факту, про який просить заявник, впливає на права міської ради щодо визнання спадщини відумерлою, тобто існує майновий спір про право.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду, роз`яснено йому право звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що подана заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право із заінтересованою особою, який має вирішуватися виключно у порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду 08 жовтня 2024 року поштою адвокат Пінчук Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що, окрім нього, інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні, а Харківська міська рада не є спадкоємицею померлого. На час розгляду заяви спору про право немає, обов`язок органу місцевого самоврядування подати заяву до суду про визнання спадщини відумерлою не настав. Харківська міська рада може претендувати на майно лише за відсутності спадкоємців, тоді як спадкоємець є.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 20 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримано поштою 29 листопада 2024 року (а.с. 120).

Представницею ОСОБА_1 - адвокатом Пінчук Ю.В. отримано поштою 02 грудня 2024 року (а.с. 126).

Харківською міською радою отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року та поштою 29 листопада 2024 року (а.с. 117, 124).

П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року та поштою 29 листопада 2024 року (а.с. 116, 122).

09 грудня 2024 року від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 127-128).

09.12.2024 року від представника ОСОБА_1 , - адвоката Пінчук Юлії Віталіївни, надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі ОСОБА_1 та Пінчук Ю. В .

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а.с. 8).

Поховання ОСОБА_3 здійснив ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою КП «Ритуал-сервіс» від 28 жовтня 2023 року (а.с. 19).

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), а його баба ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09 вересня 1999 року № НОМЕР_1 (а.с. 12). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/3 частки у праві спільної власності на вказану квартиру, яку успадкували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 13).

З копії матеріалів спадкової справи № 303/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , заведеної 03 листопада 2022 року державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_3 не залишив. На час смерті був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 . Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались (а.с. 51-64).

Постановою нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2023 року № 1968/02-14 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , оскільки не підтверджено факт родинних відносин зі спадкоємцем (а.с. 64).

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21 (провадження № 61-19306св21).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1264 ЦК України передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини 1, 3 статті 1277 ЦК України).

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (частина 2 статті 1277 ЦК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив установити факт його спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2010 року, обґрунтовуючи це тим, що він був співмешканцем баби померлого. Метою встановлення такого факту стала необхідність оформлення спадкових прав як спадкоємцем четвертої черги.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що заінтересована особа територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради заперечувала проти задоволення заяви і оспорювала право заявника на спадщину.

У своїх поясненнях Харківська міська рада зазначила про те, що встановлення юридичного факту проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини впливає на її права щодо визнання спадщини відумерлою (стаття 1277 ЦК України).

З моменту відкриття спадщини відповідно до статті 1277 ЦК України Харківська міська рада має свій інтерес щодо спадкового майна.

Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - права щодо майна померлого.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки встановлення факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право (заявник та заінтересована особа претендують на майно, яке входить до складу спадщини), а тому такий спір має вирішуватися виключно в порядку позовного, а не окремого провадження, з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156 св21), від 26 квітня 2022 року у справі №636/3814/20-ц (провадження № 61-1155св22), від 24 червня 2022 року в справі № 337/3395/21 (провадження № 61-21062св21), від 06 вересня 2022 року у справі № 758/7737/21 (провадження № 61-6596св22), від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23 (провадження № 61-15387св23), від 02 травня 2024 року у справі № 367/2904/22 (провадження № 61-634св24).

Посилання ОСОБА_1 на те, що Харківська міська рада не входить до кола спадкоємців, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 минуло більше одного року, тому в силу ст. 1277 ЦК України Харківська міська рада має право заявити вимоги про визнання спадщини відумерлою, отже у разі відсутності спадкоємців як за законом, так і за заповітом після померлого ОСОБА_3 , орган місцевого самоврядування має свій інтерес щодо спадщини після його смерті, а відтак існує спір про право.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що він є спадкоємцем четвертої черги, який вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини, колегія суддів відхиляє, оскільки факт його проживання однією сім`єю з померлим протягом останніх п`яти років до відкриття спадщини ще не встановлено. Заявник хоч і подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк, проте без постановлення відповідного судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю не підтвердив свого права на спадкування. Наявність підстав для закликання осіб до спадкоємства за законом перевіряється нотаріусом саме під час видачі свідоцтва про право на спадщину, а не під час реєстрації заяви про прийняття спадщини. У даному разі нотаріусом встановлено відсутність підстав для видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину, а відповідного рішення суду ще не ухвалено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про залишення заяви без розгляду судом першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з позовом про захист своїх прав із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, так як у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 263/1265/18 (провадження № 61-9939св19), від 30 червня 2021 року у справі № 299/3692/19 (провадження № 61-7181св20).

Враховуючи наведене, а також, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина