РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 760/10360/24

провадження у справі № 2/0285/198/25

19 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Васильчук Л. Й.,

за участі секретаря судового засідання Букши О. В.,

представника позивача Гервазюк О. Ю. (в режимі відеоконференції)

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Факторинг Партнерс

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Факторинг Партнерс (далі -Товариство) звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0466-4325 від 21.08.2020 у розмірі 24024 гривень.

Позов обґрунтовувався тим, що 21.08.2020 між ТОВ Укр Кредит Фінанс та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №0466-4325 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 7800 грн. на строк 14 днів з процентною ставкою 2% в день. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, в той же час Відповідач порушила умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

28.10.2021 між ТОВ Укр Кредит Фінанс та ТОВ Факторинг Партнерс було укладено договір факторингу №02/10/2021 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ Факторинг Партнерс набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 . Станом на 25.04.2024 у відповідача утворилась заборгованість за Кредитним договором у сумі 24024 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 7800 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 16224 грн. З метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів та відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання, Товариство звернулось до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 25.09.2024, відповідачка позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позовної заяви відмовити за спливом позовної давності, а також в задоволенні позовних вимог про повернення відсотків за користування кредитом відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

16.10.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими. Посилається на те, що відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені.

У запереченнях, наданих суду 29.01.2025, відповідач зазначила, що матеріали цивільної справи не містять переліку умов договору, які передбачають терміни повернення кредиту. Позивачем нараховані відсотки за відсутності строку настання платежу (повернення кредиту). Також, позивачем не дотримано строки позовної давності. Підтримала попередні доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити.

17.02.2025 до суду представником позивача надано додаткові пояснення у яких зазначила, що нарахування відсотків здійснено відповідно до умов договору, зокрема п.4 та п.6 Кредитного договору та п.6.1, п. 11.4 Правил користування кредитом. Крім того зазначила, що посилання відповідача на пропущення строку позовної давності є необґрунтованими. Просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях, поданих до суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.08.2020 між ТОВ Укр Кредит Фінанс та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ Укр Кредит Фінанс, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Кредитний договір № 0466-4325.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На виконання зазначених вимог, позивачем було надано одноразовий ідентифікатор А322, для підписання Кредитного договору на підтвердження ознайомлення відповідача з правилами та іншими супутніми документами.

Згідно умов договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 7800 грн. на 14 днів, термін платежу 03.09.2020.

Відповідно до п 4. Кредитного договору, протягом строку кредиту розмір процентів складає 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення вчиненого кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730%.

Пунктом 6 Кредитного договору визначено, що у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 Кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6.1 Правил надання грошових коштів у кредит («Стандарт») (далі Правила) за користування кредитом Позичальнику нараховуються та Позичальник повинен сплатити Кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в Кредитному Договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом відповідно до умов Договору. Таким чином, проценти за користування Кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму Кредиту з першого дня перерахування суми Кредиту Позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий рахунок Позичальника) до дня (включно), коли Позичальник повністю погасив Заборгованість.

ТОВ Укр Кредит Фінанс виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Даний факт підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів від 21.08.2020 за допомогою системи LIQPAY на платіжну картку № НОМЕР_1 .

28.10.2021 між ТОВ Укр Кредит Фінанс та ТОВ Факторинг Партнерс було укладено договір факторингу №02/10/2021, згідно якого ТОВ Факторинг Партнерс набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, зокрема до ОСОБА_1 згідно реєстру боржників до договору факторингу №02/10/2021 від 09.11.2021, який є додатком № 1 до вказаного договору.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором на дату відступлення прав вимоги 09.11.2021 та розрахунку заборгованості станом на 25.04.2024 вбачається, що зобов`язання за кредитним договором з погашення кредиту відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість по основному боргу у розмірі 7800 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 16224 грн., а всього загальна сума заборгованості становить 24024 грн.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що позов та матеріали справи не містять переліку умов договору, які передбачають терміни повернення кредиту, а також нараховання відсотків за відсутності строку настання платежу (повернення кредиту) з огляду на те, що позивачем надано копію Кредитного договору та копію Правил надання грошових коштів у кредит («Стандарт»), які складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту як то передбачено п.7 Кредитного договору.

Твердження відповідача щодо строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, слід зазначити, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 207/1892/18 констатував, що згідно з ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим дії, що свідчать про переривання позовної давності повинні бути вчинені до спливу позовної давності. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19.

Суд враховує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01 липня 2023 року.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору.

Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року,розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії.

Зазначену обставину підтвердив Верховний суд у справі № 212/10834/21 від 06.12.2023. Відповідно до позиції касаційного суду, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, за матеріалами справи підтверджено, що договір позики укладено 21.08.2020, строк позики складає 14 днів, термін платежу 03.09.2020. Позивач звернувся з цим позовом 02.05.2024, отже строк позовної давності не пропустив, оскільки у період з 02.04.2020 по 30.06.2023 (до моменту скасування карантину на території України), строк позовної давності законодавцем продовжено на час дії карантину, а з 17.03.2022 цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який наразі триває.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду з правом грошової вимоги до відповідача в межах строку позовної давності.

Таким чином, на переконання суду, встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про наявність договірних відносин між сторонами, а також те, що відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальній сумі 24024 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 7800 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 16224 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як передбачено ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.

Враховуючи фактично надані послуги адвоката зі складання позовної заяви, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Решта частина виплати позивача у даній справі на користь адвоката в сумі 4000 грн. є необґрунтованою, отже - не підлягає відшкодуванню.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про часткове відшкодування витрат на забезпечення професійної правничої допомоги.

Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Факторинг Партнерс (, вул. Гедройця Єжи,6, оф.521, м. Київ, 03150) заборгованість за кредитним договором №0466-4325 від 21.08.2020 у розмірі 24024 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять чотири гривні), з яких: прострочена заборгованість за кредитом 7800 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 16224 грн.; 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень) судового збору та 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24.03.2025.

Головуюча суддя Л.Й. Васильчук