Справа №351/2435/24
Номер провадження №2-др/351/3/25
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 березня 2025 року м. Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Мартинюка В.І.,
за участю секретаря судового засідання Том`юк С.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Макєєва В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції клопотання позивача ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №351/2435/24 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Роман Іванович, про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивач ОСОБА_2 , представником якого є адвокат Григоренко А.О., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №351/2435/24 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Роман Іванович, про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у розмірі 27 000,00 грн, з яких 17 000,00 грн складають витрати на правничу допомогу адвоката та 10 000,00 грн складає «гонорар» успіху.
Представник позивача адвокат Григоренко А.О. у судовому засіданні свою заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.
Представник відповідача Макєєв В.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання щодо ухвалення додаткового рішення. Свої заперечення обґрунтував тим, що адвокатом Григоренком А.О. не було дотримано вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, а саме, не зазначено про наявність у нього оригіналів вказаних письмових доказів, та не засвідчено копії цих документів своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення. З наведених мотивів, представник відповідача просив також задовольнити, подане ним до суду 13.03.2025, клопотання про витребування оригіналів письмових доказів. Зокрема, оригіналу договору про надання правової допомоги № 08-12/24 від 08.12.2024, додатку № 1 від 08.12.2024 до договору про надання правової допомоги № 08-12/24 від 08.12.2024 та оригінал акту від 03.03.2025 з додатками.
Вивчивши подане представником відповідача клопотання від 13.03.2025 про витребування у представника заявника, адвоката Григоренка А.О. оригіналів документів для дослідження в судовому засіданні, заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, який просив задовольнити вказане клопотання, та представника позивача, який заперечував щодо задоволення цього клопотання, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
За приписами ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
У відповідності до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Частиною 8 ст. 14 ЦПК України передбачено, що особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Особливості використання електронного підпису або іншого засобу електронної ідентифікації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Представник позивача 06.03.2025 подав через систему «Електронний суд» клопотання, в якому просив долучити до справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №351/2435/24, а саме: договір про надання правничої допомоги від 08.12.2024, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Григоренком А.О. (а.с. 98- 103); додаток № 1 до договору № 08-12/24 про надання правничої допомоги від 08.12.2024 (а.с. 104); акт № 1 приймання-передачі правничої допомоги (послуг) договору № 08-12/24 про надання правничої допомоги від 08.12.2024 та додатку № 1 від 08.12.2024 (а.с. 105); звіт про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат, в якому адвокат зазначив суми, за надані ним послуги (а.с. 106).
Вказане клопотання підписане представником позивача з використанням кваліфікованого електронного підпису та, відповідно, відповідність копій перелічених вище доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи підтверджена представником позивача з використанням кваліфікованого електронного підпису, що відповідає ч. 3 ст. 95 ЦПК України.
Зазначене клопотання з доданими до нього додатками надіслано до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг», що підтверджується квитанцією № 2859922 (а.с. 126).
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 06.08.2020 по справі № 160/1841/19 вказав, що документи подаються за допомогою електронного кабінету в форматі ЕД та ЕКПД (електронна копія паперового документу). Суди та ОСП приймають подані ЕД як оригінали документів, а ЕКПД, як завірені копії оригіналів документів та можуть вимагати надання їх оригіналів для перевірки (п.17). Отже, відповідно до пункту 1 Розділу ХІ Положення № 30 з 22 грудня 2018 року у всіх місцевих та апеляційних судах обмін електронними документами між судом, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми "Електронний суд". Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого Електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи (пункт 2 Положення № 30).
Отже, представник позивача подав клопотання про ухвалення додаткового рішення разом з додатками через систему Електронний суд і підписав їх своїм електронним цифровим підписом, а тому подані додатки вважаються належним чином завіреними копіями оригіналів документів. У витребування оригіналів вказаних письмових доказів суд не вбачає необхідності.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про розгляд справи, причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Роман Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 186, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором № 882971 від 17.05.2019 у розмірі 10 844,33 грн. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь держави судовий збір за позовні вимоги про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
При ухваленні рішення, судом не вирішувалось питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем.
Вказане рішення суду на час розгляду заяви законної сили не набрало.
У заяві про ухвалення додаткового рішення у справі №351/2435/24 представник позивача Григоренко А.О. просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 27 000,00 грн, які складаються з 17 000,00 грн -витрат на правничу допомогу та 10 000,00 грн «гонорар» успіху.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 08.12.2024, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Григоренком А.О. (а.с. 98- 103); додаток № 1 до договору № 08-12/24 про надання правничої допомоги від 08.12.2024, згідно з яким сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги становить 2000,00 грн за одну годину надання правової допомоги адвокатом та 2500,00 грн за забезпечення адвокатом судового представництва замовника у суді І інстанції. Також сторони погодили, що замовник сплачує адвокату «гонорар» успіху за позитивне для замовника вирішення справи за його позовом до ТОВ «Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Роман Іванович, про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у розмірі 10 000,00 грн (а.с. 104); акт № 1 приймання-передачі правничої допомоги (послуг) договору № 08-12/24 про надання правничої допомоги від 08.12.2024 та додатку № 1 від 08.12.2024 (а.с. 105); звіт про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат, в якому адвокат зазначив суми, за надані ним послуги (а.с. 106).
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Враховуючи задоволення судом позовних вимог ОСОБА_2 , характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 259, 265, 270 ЦПК України, суд,
Клопотання позивача ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі №351/2435/24 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського округу Незнайко Євген Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Роман Іванович, про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної чкарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складено 21.03.2025.
Суддя Василь МАРТИНЮК