ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Суми

Справа №583/2016/24

Номер провадження 22-ц/816/370/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Солонинки Світлани Петрівни

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2024 року, у складі судді Яценко Н.Г., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в :

02 травня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Солонинку С.П., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду від 06 жовтня 2020 року по справі №575/846/20 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Примусове стягнення здійснюється Охтирським ВДВС в Охтирському районі Сумської області у виконавчому провадженні №63382318, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, станом на січень 2024 року переплата по сплаті аліментів становить 162231,76 грн.

На цей час у позивача змінився матеріальний стан, так як він є військовослужбовцем і постійно несе значні витрати на захист та убезпечення власного життя від загибелі і збереження здоров`я, а також підтримку побутових потреб під час проходження військової служби, купує спеціальний одяг та інші речі, які необхідні для свого захисту під час служби. Після відрахування аліментів у нього залишається сума, якої недостатньо для забезпечення власних життєвих потреб, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Посилаючись на вказані обставини погіршення матеріального стану, що негативно вплинуло на його можливість сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі та наявність підстави для зменшення стягуваних аліментів з 1/3 частини заробітку до 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2024 року до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Солонинка С.П., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказує про допущене судом процесуальне порушення та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, тоді як, враховуючи предмет та підстави позову, ця справа є справо, спір у якій виник із сімейних правовідносин, а отже відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 ЦПК України, не може розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження. Доводить, що справи про зменшення розміру аліментів мають розглядатися судом за правилами загального позовного провадження.

Вказує, що в середньому на двох дітей відповідачка отримує 52000 грн на місяць, що значно перевищує мінімальний розмір аліментів. Крім того, наявна переплата по аліментах на момент звернення із позовом у сумі понад 162000 грн, у будь якому разі забезпечує дітей у майбутніх періодах.

Судом не надано оцінки обставині перебування позивача на військовій службі та понесення у зв`язку з цим значних витрат на забезпечення спецодягом, підтримку побутових потреб під час служби.

Зазначає, що відповідачка не працює, отримує дохід лише 860 грн соціальної допомоги, крім дочок позивача, має ще троє дітей від трьох інших чоловіків, яких утримує за рахунок аліментів від позивача, що свідчить про нецільове використання аліментів.

Позивач не відмовляється від обов`язку утримання дітей, а лише просить зменшити їх розмір, що ніяк не порушить право дітей на гідний рівень життя.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки їх явка не є обов`язковою, а позиція кожної сторони є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони мають двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 22.04.2018 роу та серії НОМЕР_2 від 26.04.2018 року (а.с. 10).

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2020 року у справі №575/846/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 02 вересня 2020 року і до досягнення дітьми віку повноліття (а.с. 8).

Аліменти стягуються за виконавчим листом №575/846/20 виданим 12 жовтня 2020 року, у НОМЕР_3 (а.с. 11).

За даними свідоцтв про народження дітей відповідачка є матір`ю ще трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24, 25, 26).

Сторонами не спростовується факт проживання дітей на цей час разом з відповідачкою, що також підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 березня 2024 року №5920-, №5920- та №5920- (а.с. 27, 29, 30).

Відповідачка отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн щомісячно (а.с. 33).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував перебування його на військовій службі та мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, що слугувало б підставою для зменшення розміру аліментів, маючи стабільний дохід він може сплачувати аліменти на дітей у визначеному рішенням суду розмірі, що відповідає вимогам сімейного законодавства, і його зменшення суперечитиме інтересам дочок сторін, не сприятиме їх належному забезпеченню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Так, суд врахував, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів на дітей, а також прийняв до уваги відсутність інформація про його доходи та витрати, що позбавляє суд можливості зробити однозначний висновок про погіршення майнового становища позивача, тому визначений судом розмір аліментів на дочок сторін відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Посилання позивача на додаткові витрати, пов`язані із своїм забезпеченням під час проходження військової служби, без надання відповідних доказів погіршення його майнового стану, не є передбаченою ч. 1 ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів на дітей та не звільняє його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дочок.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, визначений Законом розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, враховуючи право дітей на достойний рівень матеріального забезпечення і обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дочок, не може бути безпідставно заниженим.

Доводи апеляційної про не цільове використання відповідачкою аліментних коштів, відсутність у неї достатнього доходу для утримання дітей не підтверджено будь-якими доказами.

У правовідносинах, рішення суду в яких переглядається апеляційним судом, підставою для зменшення розміру стягуваних за судовими рішеннями аліментів на утримання дитини, є погіршення майнового стану платника аліментів, проте, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту такого погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на дітей сторін та на час звернення з позовом, яке б було підставою для зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України.

Відповідно до судового рішення розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища платника аліментів не буде спрямоване на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.

Посилання апелянта на допущене судом процесуальне порушення та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів не приймає до уваги та не вважає достатньою підставою для скасування правильного по суті рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася у відкритому судовому засіданні про що сторони були завчасно повідомлені, однак до суду не з`явилися (а.с. 44). Тобто сторонам було забезпечено можливість участі під час розгляду справи та реалізацію права на захист.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що справа стосується прав дітей, тому пріоритетним є швидке вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Солонинки Світлани Петрівни залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 20 березня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов