Справа № 127/9336/24
Провадження № 2/127/1132/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дідиченка О.О.,

представника відповідача Борщевської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом доВійськової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2018 №167 на підставі написаної власноруч заяви від 18.10.2018 був прийнятий на роботу та призначений на посаду старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів з 26.10.2018 року, про що є запис у трудовій книзі. 05.01.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №ад до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідно до пункту 3 статті 40, статті 147 Кодексу законів про працю України. Підставами звільнення наведено те, що ним допущено систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього колективним договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме, неодноразове запізнення на роботу та порушення розпорядку дня військової частини, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №99, що підтверджено отриманим від військової частини НОМЕР_2 (вхідний від 01.01.2024 №7) скріншотами стоп-кадрів камер відео нагляду військового містечка № НОМЕР_3 та свідченнями очевидців з урахуванням раніше застосованого дисциплінарного стягнення «догана» оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 №22ад, та враховуючи попередню роботу працівника. Позивач вважає його звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Позивач вважає, що визначена відповідачем підстава для звільнення не узгоджується із визначеними нормами діючого законодавства, адже трудовий договір між відповідачем та позивачем в порушення норм діючого законодавства у письмовій формі не укладено, а зі змістом колективного договору та правилами внутрішнього трудового розпорядку позивача ознайомлено не було. Вказує, що відповідачем довільно було змінено зміст нормативно-правового акту (ч. 3 ст. 40) та у підставах для звільнення вказано власну редакцію статті. Посилання відповідача на те, що під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ним було враховано раніше застосоване дисциплінарне стягнення «догана», оголошене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 №22а, та враховано попередню роботу працівника не узгоджується із нормами діючого законодавства, адже за наявні на думку відповідача порушення, що лягли в основу накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач вже поніс відповідальність, а посилання на «попередню роботу працівника» є незрозумілим з тих підстав, що не вказано, які саме порушення допускав позивач у своїй роботі. На думку позивача, посадові обов`язки ним виконувалися належно, при тому, що із власною посадовою інструкцією вій не був ознайомлений, а відтак посилання відповідача не узгоджуються з дійсністю. Також позивач вказує на порушення відповідачем положень статті 43 КЗпП України стосовно згоди виборного органу первинної профспілкової організації на його звільнення. Крім того, при зверненні до суду з даним позовом позивачем заявлено про поновлення строків звернення до суду, зважаючи, що у визначенні строки позивач попередньо звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, однак ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №120/1290/24 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі та роз?яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом. Повний текст вказаної ухвали отримано позивачем 08.03.2023.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

02.05.2024 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. №38588) згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що відповідно до змісту позовної заяви, поданої у межах справи №120/1290/24, позивачу достеменно було відомо про обсяг покладених на нього обов`язків, а також про встановлені правила внутрішнього трудового розпорядку у військовій частині НОМЕР_1 . ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2018 №167 на підставі написаної власноруч заяви від 18.10.2018 прийнятий на роботу та призначений на посаду старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів з 26.10.2018 року. Стосовно позивача Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 07.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зокрема за фактом внесення до офіційних документів, а саме до льотної книжки працівника ЗС України ОСОБА_1 та інших льотних відомостей, завідомо неправдивої інформації з підробкою підписів військових посадових осіб. Вказане кримінальне провадження у 2023 році було об?єднано із кримінальним провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство), розпочатим у 2022 році. В межах досудового розслідування, з метою огляду та призначення відповідних судових експертиз для встановлення об?єктивної істини у справі відповідно до запиту Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 31.01.2023 №1001/24-23 оригінал льотної книжки працівника ЗС України було вилучено. Відповідач вказує, що після відкриття кримінального провадження позивач не виконав жодного особистого польоту та не був допущений до виконання польотів, не організовував та не проводив ні підготовку, ні перевірку льотного складу. Відтак, за період 2022-2024 років позивач прямо встановлені наказом функціоналі обов`язки за посадою не виконував.

Відповідач зазначає, що під час трудової діяльності позивача у військовій частині НОМЕР_1 мали місце систематичні невиконання обов?язків покладених на нього Правилами, а саме порушення встановленого розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 .

Так, відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов?язки начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 30.12.2022 (вх. №219 від 30.12.2022) командуванню військової частини НОМЕР_1 було надано доповідь про те, що 30.12.2022 Позивач прибув на робоче місце лише о 09.40 годин. Для з?ясування причин та обставин запізнення на робоче місце працівника

ЗС України ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 було надіслано запит щодо надання стоп-кадрів перетину КПП Nel військового містечка № НОМЕР_3 зазначеним працівником у період з 08.50 до 10.00 30.12.2022 (вих. №350/161/566ле від 30.12.2022). Того ж дня, а саме 30.12.2022 нарочно військовою частиною НОМЕР_2 були надані скріншоти стоп-кадрів відеокамери відео нагляду, стосовно перетину КПП №1 працівником ЗС України ОСОБА_1 в період з 09 годин 40 хвилин 54 секунди до 09 годин 41 хвилина 01 секунда 30 грудня 2022 року. Згідно наданих скріншотів було встановлено, що 30.12.2022 позивач прибув на роботу о 09.40, чим порушив встановлений розпорядок дня. У подальшому, скріншоти стоп-кадрів відеокамери відео нагляду КПП №1, стосовно викладеного було надіслано військовою частиною НОМЕР_2 на адресу військової частини НОМЕР_1 разом із супровідним (вх. № 19 від 03.01.2023). Відповідно до резолюції тимчасово виконуючого обов?язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення стосовно відсутності його на робочому місці з 09.00 до 09.40 30.12.2022 року. В наданих поясненнях вх №1220 від 30.12.2022 Позивач зазначив, що під час його руху до роботи до нього зателефонувала мати, під час розмови він був вимушений зупинитись. Після розмови з матір?ю він продовжив рух, прибув до місця роботи. Час прибуття не контролював, про прибуття начальнику не доповів. Відповідно до вищевикладеного, внаслідок особистої недисциплінованості Позивач вчинив порушення розпорядку дня військової частини, а тому на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України, затвердженого Законом N? 322-VIII від 10.12.71 ВВР, 1971 (зі змінами), пункту 26 Правил внутрішнього трудового розпорядку, за порушення трудової дисципліни, а саме - запізнення на роботу, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022 №12ад "Про оголошення догани" до Позивача було застосовано дисциплінарне стягнення - "догана". Зазначений наказ Позивачу був доведений під підпис, та на руки видано його витяг (копію).

В подальшому, а саме 28.11.2023 та 29.11.2023 повторно командуванням військової частини НОМЕР_1 було виявлено порушення Позивачем розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 . 30.11.2023 виконуючим обов`язки позаштатного начальника штабу та заступником командира-старшим інспектором-льотчиком військової частини НОМЕР_1 було запропоновано Позивачу надати пояснення стосовно виконання ним розпорядку дня 28.11.2023 та 29.11.2023. Окрім того, 04.12.2023 (понеділок, найближчий робочий день після вищевикладеної події) для з?ясування причин та обставин запізнення на робоче місце працівника ЗС України ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 було надіслано запит шодо надання стоп-кадрів перетину КПП №1 військового містечка № НОМЕР_3 зазначеним працівником у період з 17.00 до 18.00 28.11.2023 та з 15.00 до 18.00 29.11.2023 (вих. №350/161/543пс від 04.12.2023). 04.12.2023 військова частина НОМЕР_2 за вих. №350/118/3933/пс від 04.12.2023 надала на адресу військової частини НОМЕР_1 скріншоти стоп-кадрів відеокамери відеонагляду, щодо перетину КПП №1 військового містечка № НОМЕР_3 працівником ЗС України ОСОБА_5 в 17 годин 22 хв. 28.11.2023 та в період з 15 години 19 хв. та в 17 годині 22 хв. 29.11.2023 (вх. 1970/1 від 04.12.2023). Згідно наданих скріншотів було встановлено, що 28.11.2023 Позивач убув з роботи о 17 годині 22 хв., 29.11.2023 року прибув з обідньої перерви о 15 годині 19 хв, убув з роботи того ж дня о 17 годині 22 хв. У наданих Поясненнях із порушеного питання від 30.11.2023 та 01.12.2023 Позивач зазначив, що 29.11.2023 прибув на роботу о 09.00 годині, на обідню перерву убув о 13.00, з обідньої перерви прибув о 14.00, проте точно час визначити не міг. Наприкінці робочого дня (орієнтовно о 17.40) вибув з роботи, начальника про це не попередив. Окрім того, позивач у своїх поясненнях зазначив, що питань з метою з?ясування його місця знаходження до нього не поступало, тому підтвердити чи спростувати свою присутність/відсутність на робочому місці під час робочого дня він не може. Вищевикладене свідчить про те, що позивач повторно вчинив порушення встановленого розпорядку дня військової частини, та Правил внутрішнього трудового розпорядку, та окрім цього вводить в оману командування військової частини стосовно дійсного часу прибуття та убуття з роботи, застосовані заходи дисциплінарного стягнення до Позивача не дали позитивних наслідків і він знову вчинив дисциплінарний проступок. Так, згідно із зазначеними вище обставинами, на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов?язки начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів майора ОСОБА_6 від 05.12.2023 №1989, у зв?язку з порушенням встановленого в частині розпорядку дня, що підтверджено отриманими від військової частини НОМЕР_2 скріншотами стоп-кадрів камери відеонагляду, розташованої на КПП №1 військового містечка № НОМЕР_3 , а також не повідомленням командування військової частини НОМЕР_1 про потребу запізнення на робоче місце, а також про необхідність убути раніше, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 №22ад "Про оголошення догани працівнику ЗС України ОСОБА_1 " на підставі статті 147 Кодексу, пункту 26 Правил, за порушення трудової дисципліни Позивачу було оголошено дисциплінарне стягнення "догана". Накази командира військової частини від 30.12.2022 №12ад та від 05.12.2023 №22ад про оголошення працівнику ЗС України ОСОБА_7 дисциплінарних стягнень, належним чином були доведені позивачу під підпис та витяги їх було видано йому на руки, про що свідчать власноруч поставлені відмітки позивачем на звороті зазначених наказів. Проте позивач будучи обізнаним про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді "догани" двічі, вищезазначені накази встановленим порядком не оскаржував, а тому відповідач стверджує, що позивач не вважав, що його права були порушені.

В подальшому, 26.12.2023 та 29.12.2023 командуванням військової частини НОМЕР_1 та її посадовими особами повторно були виявлені порушення позивачем розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 (Позивач після закінчення обідньої перерви у зазначені дні був відсутній на робочому місці).З метою з?ясування дійсного часу прибуття Позивача після обідньої перерви на адресу військової частини НОМЕР_2 було надіслано запит стосовно надання стоп-кадрів з камер відеонагляду військового містечка № НОМЕР_4 щодо перетину працівником ЗС України ОСОБА_1 КПП № НОМЕР_3 та КПП №2 26.12.2023 та 29.12.2023 у період з 13.50 до 14.30 годин (вих. №350/161/615пс від 29.12.2023). 31.12.2023 за вих.N?350/118/4401/пс військовою частиною НОМЕР_2 на адресу військової частини НОМЕР_1 було надано стоп-кадри відеонагляду військового містечка № НОМЕР_3 , щодо перетину працівником ЗС України ОСОБА_5 №1 о 14 годині 18 хв. 26.12.2023 та о 14 годині 15 хв. 29.12.2023 КПП №2. 01.01.2024 тимчасово виконуючим обов?язки начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів майором ОСОБА_6 письмово працівнику ЗС України ОСОБА_1 було повідомлено, що командуванню військової частини НОМЕР_1 відомо про прибуття його на роботу після обідньої перерви 26.12.2023 та 29.12.2023 лише близько 14.25, а також запропоновано Позивачу надати письмові пояснення щодо причин його запізнення, та повідомлення дійсного часу перетину контрольно-пропускних пунктів військового містечка № НОМЕР_3 . В наданих поясненнях від 01.01.2024 Позивач зазначив, що зазвичай він прибуває до розташування частини о 09.00 годині, відбуває о 18.00 годині (у п?ятницю о 17.00 годині), обідня перерва 13.00-13.48 годин (відповідно до розпорядку дня). Відповідно до зазначеного позивачем у поясненнях, відповідач стверджує, що позивачу достеменно відомо про встановлений у військовій частині НОМЕР_1 розпорядок дня, час початку робочого дня та час його закінчення. Окрім цього, позивач зазначив, що оскільки у зазначений період запитань, щодо його місцезнаходження за телефонним або іншим видом зв?язку він не отримував, то підтвердити або спростувати припущення щодо його запізнення у зазначений термін він не може. 02.01.2024 тимчасово виконуючий обов?язки начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів майор ОСОБА_6 рапортом (вх. №16 від 02.01.2024) доповів на ім?я командира військової частини НОМЕР_1 про прибуття позивача після обідньої перерви 26.12.2023 та 29.12.2023 близько 14.25 годин, чим вкотре порушив розпорядок дня. Також у зазначеному рапорті було повідомлено, що сигналів повітряної тривоги у ці періоди часу не було, про потребу запізнення на роботу командування частини, або інших її посадових осіб позивач не повідомляв. У своїх поясненнях позивач не проінформував про причини порушення розпорядку дня, а також вкотре ввів в оману командування частини про дійсний час прибуття на роботу після обідньої перерви 26.12.2023 та 29.12.2023. Окрім того, у рапорті було зазначено, що факт запізнення Позивача підтверджується поясненнями очевидця, а саме капітана ОСОБА_8 (вх. 2195 від 29.12.2023).

Відповідно до пункту 3 статті 40, статті 147 Кодексу за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов?язків покладених на нього колективним договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме неодноразове запізнення на роботу та порушення розпорядку дня військової частини, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №99, що підтверджено отриманими від військової частини НОМЕР_2 скріншотами стоп-кадрів камер відеонагляду військового містечка №l та свідченнями очевидців, з урахуванням раніше застосованого дисциплінарного стягнення "догана", а також враховуючи попередню роботу працівника, наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 05.01.2024 №ад "Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника ЗС України ОСОБА_1 " до Позивача було застосовано дисциплінарне стягнення "звільнення".

Так, протягом 2022-2023 років позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності неналежне виконання своїх трудових обов?язків, має 2 догани за правопорушення відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022 №12ад та від 05.12.2023 №22ад. Зазначені накази не оскаржувались та не скасовані. У грудні 2023 року Позивач знову здійснив дисциплінарний проступок - не прибув з обідньої перерви вчасно, невчасно розпочав роботу, у зв?язку із чим у Відповідача були наявні правові підстави для звільнення Позивача з роботи за пунктом З статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, позивач не являється членом первинної організації профспілки, оскільки зазначена організація у військовій частині НОМЕР_1 не створювалась.

Відповідач вказує, що правову оцінку рішенню роботодавця в питанні притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності суди мають надавати виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану роботодавцем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок на предмет їхньої достатності/недостатності. Відтак, відповідач вказує, що діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений законодавством, а заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Дідиченко О.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Адвокат Дідиченко О.О. зауважив, що будь-якого службового розслідування стосовно ОСОБА_1 не проводилося. Вказав, що при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності порушено процедуру та не дотримано об`єктивність при з`ясуванні обставин, порушено ст. 149 КЗпП України. Жодних доказів на підтвердження перевірки стосовно ступеня тяжкості вчиненого проступку, наявності чи відсутності заподіяної шкоди не надано. Обставини за яких вчинено проступок не з`ясовано. Зауважив, що стоп-кадри із камер спостереження, на які містяться посилання як на підтвердження порушення трудового розпорядку, у матеріалах справи відсутні. При цьому невідомо який відеозапис здійснювався, чи коректна робота камер, яким чином було встановлено особу позивача.

Представник відповідача Борщевська А.О. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами КЗпП України стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №167 від 23.10.2018 ОСОБА_1 на підставі його заяви (вх. №2677 від 23.10.2018) прийнято на роботу та призначити з 26 жовтня 2018 року на посаду штурмана-інструктора відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів (а.с. 46-47).

20.12.2019 представником трудового колективу військової частини НОМЕР_1 прац. ЗСУ ОСОБА_9 погоджено та командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_10 затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 55-58).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про організацію служби військ та бойового навчання на 2022 навчальний рік» з 1 січня 2022 року встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями та введено в дію розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 га 2022 навчальний рік, згідно якого: робочий день для працівників ЗС України - 09.00-18.00 (09.00-17.00 в передвихідні та передсвяткові дні), перерва на обід для працівників ЗС України 13.00-13.48 (а.с. 59-60).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про організацію служби військ у 2023 році» з 1 січня 2023 року введено в дію розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік, відповідно до якого: робочий день - 09.00-18.00, перерва на обід для працівників ЗС України 13.00-13.48 (а.с. 61-62).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2022, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023, у справі №120/6178/22 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії. Поновлення на посаді задоволено частково; визнано протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 117 від 06.07.2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу Законів про працю України; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів військової частини НОМЕР_1 з 06.07.2022 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 06.07.2022 у по 30.11.2022 у включно в сумі 95076,70 гривень (дев`яносто п`ять тисяч сімдесят шість гривень 70 копійок, сума без сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику) (а.с. 20-24).

07.07.2022 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000072стосовно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 49).

На виконання запиту у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 07.07.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом внесення до офіційних документів. а саме до льотної книжки працівника ЗС України ОСОБА_1 та інших льотних відомостей завідомо неправдивої інформації з підробкою підписів військових посадових осіб, командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_11 було надано оригінал льотної книжки працівника ЗСУ ОСОБА_1 , старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів ВЧ НОМЕР_1 (інв. №12) (а.с. 50-51).

Матеріали справи містять витяг з функціональних обов`язків особового складу відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів «8. Старший інструктор-пілот», затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 03.02.2015 (а.с. 52-54).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №12ад від 30.12.2022 на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971, пункту 26 Правил внутрішнього трудового розпорядку за порушення трудової дисципліни - запізнення на роботу, застосувано до працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів дисциплінарне стягнення догану. Вказаний наказ доведено до ОСОБА_12 02.01.2023 (а.с. 67).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №22ад від 05.12.2023 на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971, пункту 26 Правил внутрішнього трудового розпорядку за порушення трудової дисципліни, працівнику Збройних Сил України ОСОБА_1 , старшому інструктору-пілоту відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів, оголошено дисциплінарне стягнення догану.(а.с. 73).

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1ад від 05.01.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 » відповідно до пункту 3 статті 40, статті 147 Кодексу законів про працю України, затвердженого Законом України від 10.12.1971 №322-VIII, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього колективним договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме, неодноразове запізнення на роботу та порушення розпорядку дня військової частини, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №99, що підтверджено отриманими від військової частини НОМЕР_2 (вхідний від 01.01.2024 №7) скріншотами стоп-кадрів камер відеонагляду військового містечка № НОМЕР_3 та свідченнями очевидців, з урахуванням раніше застосованого дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 №22ад, та враховуючи попередню роботу працівник: до працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів, застосовано дисциплінарне стягнення звільнення. Вказаний наказ доведено до ОСОБА_1 05.01.2024 (а.с. 44).

Як зазначає відповідач, підставами винесення наказу №1ад від 05.01.2024 слугували наступні обставини.

02.01.2024 тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів ОСОБА_13 подано командиру військової частини НОМЕР_1 щодо виявлення факти відсутності на робочому місці після обідньої перерви 26 та 29.12.2023 старшого інструктора-пілота відділу контролю пошуково-рятувальних сил та засобів працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 . Прибував він на роботу у ці дні близько 14.25, тоді як розпорядком дня частини для працівників визначено час на обідню перерву з 13.00 до 13.48. Повітряних тривог у ці періоди часу не було, про потребу запізнення на роботу його чи командування частини не повідомляв. У своїх поясненнях від 01.01.2024 працівник Збройних Сил України ОСОБА_1 не поінформував про причини порушення розпорядку дня та ввів в оману командування частини про дійсний час прибуття на роботу після обідньої перерви 26 та 29.12.2023. Факт запізнення працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 на роботу 26.12.2023 підтверджується поясненнями очевидця, капітана ОСОБА_8 , який бачив як о 14 год 20 хв він йшов від КПП №1 на роботу. Факт систематичного порушення встановленого в частині розпорядку дня підтверджується отриманими від військової частини НОМЕР_2 (вихідний від 31.12.2023 №350/118/4401/пс) скріншотами стоп-кадрів камери відеонагляду, розташованої на КПП №1 та КПП №2 військового містечка № НОМЕР_3 про перетинання працівником Збройних Сил України Журавльовим С. 1 у напрямку службової території КПП №1 о 14 год. 18 хв. 51 сек 26.11.2023 та КПП №2 о 14 год. 15 хв 34 сек 29.11.2023 (а.с. 77).

Для з`ясування причин та обставин запізнення на роботу працівника Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_14 29.12.2023 було направлено лист №350/161/645пс про надання стоп-кадрів з камер відеонагляду військового містечка № НОМЕР_3 щодо факту перетину даним працівником КПП №1 та КПП №2 26.12.2023 та 29.12.2023 у період з 13.50 до 14.30 (а.с. 74).

У відповідь на вказаний лист командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_15 надано скріншоти стоп-кадри камери відеонагляду військового містечка № НОМЕР_3 щодо перетину працівником Збройних Сил України ОСОБА_1 КПП №1 26.12.2023 о 14 год. 18 хв. 51 сек., КПП №2 29.12.2023 о 14 год. 15 хв. 34 сек. (а.с. 75).

У відповідь на запит від 01.01.2024 на ім`я начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил і засобів в/ч НОМЕР_1 01.01.2024 було надано ОСОБА_1 письмові пояснення щодо прибуття/убуття/перебування у розташуванні військової частини НОМЕР_1 . Серед іншого ОСОБА_16 зазначено про неможливість підтвердження або спростування припущення щодо його запізнення у зазначений термін (а.с. 76).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції станом на час звільнення) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (статті 116), минуло не більше одного року.

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1ад ввід 05.01.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 », яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, у той же день отримано ОСОБА_1 , при цьому у визначенні строки позивач попередньо звертався до Вінницького окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, однак ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №120/1290/24 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі та роз?яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом. Після отримання 08.03.2023 вказаної, позивач звернувся у межах місячного строку до Вінницького міського суду Вінницької області.

Зважаючи на викладене, матеріалами справи підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, який підлягає поновленню.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано ст. 149 КЗпП України.

Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові по справі №331/2395/20 висловив правову позицію, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Аналіз норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові від 29 січня 2020 року по справі №759/1122/19, постанові від 27.04.2021 по справа №461/8132/17.

Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого роботодавцем, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися на користь працівника.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Фактичним моментом виявлення проступку є його фіксація у відповідному документі про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку уповноваженими на те особами, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Статтею 150 КЗпП України передбачено право працівника оскаржити дисциплінарне стягнення у передбаченому законом порядку.

При цьому, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ст. 36 кодексу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведені законодавчі положення, підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є попередньо встановлені факти систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також застосування заходів дисциплінарного стягнення.

Як роз`яснено у п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 554/9493/17.

Суд зауважує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №12ад від 30.12.2022 «Про оголошення догани» не є підставою для застосування до позивача дисциплінарної стягнення звільнення, оскільки у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1ад від 05.01.2024 відсутнє посилання на попередньо зазначений наказ, як такий, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення звільнення.

Разом з тим, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач, на момент видання наказу №1ад від 05.01.2024 повинен мати в своєму розпорядженні докази порушення позивачем трудової дисципліни чи своїх посадових обов`язків, які були допущені після видання наказу № 22ад від 05.12.2023.

При цьому відповідачем не доведено допущення позивачем порушення трудової дисципліни чи не виконання або не належне виконання своїх трудових обов`язків, які б мали наслідком притягнення її до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу №1ад від 05.01.2024.

Як зазначалося вище, під час розгляду справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суду необхідно з`ясувати в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 К3пП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

В свою чергу, оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності №1ад від 05.01.2024 не містить посилання на конкретне порушення трудової дисципліни позивачем та коли останнє мало місце, в ньому зазначені лише загальні фрази та абстрактні формулювання, що вказує на невідповідність наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності трудовому законодавству. Невизначеність в наказі №1ад від 05.01.2024 щодо дати та часу конкретного фактів порушення трудової дисципліни з боку позивача свідчать про не відповідність такого наказу нормам трудового законодавства, порушення прав працівника на можливість дати пояснення та свої заперечення щодо своїх дій або бездіяльності.

Стоп-кадри камер відеонагляду, на які є посилання в наказі №1ад від 05.01.2024, відповідачем не надано, також відсутнє підтвердження щодо встановлення особи, яку було зображено на відповідних знімках.

При цьому суд звертає увагу, зі змісту пояснень ОСОБА_1 наданих у відповідь на запит від 01.01.2024 на ім`я начальника відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил і засобів в/ч НОМЕР_1 01.01.2024 неможливо встановити відносно якої події останні надавалися, тобто неможливо визначити конкретний час та дату події, що унеможливлює визначення зв`язку із підставами надання таких пояснень та притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності наказом №ад від 05.01.2024.

Будь яких інших даних про відібрання пояснень у ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Вищевказане свідчать про не доведення відповідачем виконання приписів частини першої статті 40, статті 149 КЗпП України, а відповідно і про законність звільнення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1ад від 05.01.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 », наслідком якого є звільнення, є незаконним, таке порушення прав позивача підлягає усуненню шляхом його поновлення на роботі.

Зважаючи, що позивач був звільнений з роботи 05.01.2024, тому підлягає поновленню з 06.01.2024. При цьому особа підлягає поновленню на посаді з якої вона була звільнена.

Згідно частини 1статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Правилами статті 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках, зокрема звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша).

Отже вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

У даному випадку період вимушеного прогулу позивача складає період часу з 06.01.2024 по 13.03.2025 (з дня звільнення особи по день ухвалення судом рішення про поновлення позивача на роботі).

Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами) (далі Порядок).

Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається із довідки про доходи від 29.10.2024 №18, виданої відповідачем на запит позивача, сума виплат, отриманих позивачем за попередні два місяці роботи, а саме за листопад-грудень 2023 року, що передували звільненню, становить 36789,62 грн.

Відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 855,57 грн (36789,62 грн : 43 робочих дні).

Кількість робочих днів у період з 06.01.2024 по 13.03.2025 з урахування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» становить всього 309 робочих дні.

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу з становить 273641,13 грн (855,57 грнх 309 робочих дні) без вирахування податків та обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача.

Вказана сума визначена без урахування податків та інших обов`язкових платежів, зважаючи, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає вказану сум без урахування цих платежів, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 5-1, 40, 235 КЗпП України, ст. 10, 11, 13, 81,141, 212-213, 263, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інструктора-пілота відділу контролю підготовки пошуково-рятувальних сил та засобів у Військовій частині НОМЕР_1 .

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 273641,13 грн (двісті сімдесят три тисячі шістсот сорок одна гривня тринадцять копійок) без утримання податку і інших обов`язкових платежів за період з 06 січня 2024 року до дня ухвалення судового рішення - 13 березня 2025 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 3947,61 грн (три тисячі дев`ятсот сорок сім гривень шістдесят одна копійка) судового збору

Рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2025 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна