ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Конюшко Дениса Борисовича на рішення Київського районного суду міста Полтави від 10 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 позивач звернулася в Шевченківський районний суд м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08.12.2023 в Київській області, Бориспільському районі водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault Duster», номерний знак НОМЕР_1 , порушив ПДР, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX 350», номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, їй було завдано матеріальної шкоди.

Позивач зазначала, що оскільки відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, звернулася до МТСБУ з заявою про отримання регламентної виплати, за результатами розгляду заяви було здійснено регламенту виплату в розмірі 150 950,76 грн.

З метою використання транспортного засобу відремонтувала автомобіль, вартість повних фактичних витрат на відновлення автомобіля склала 218 386,25 грн.

Вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди в сумі 218386,25 та регламентною виплатою в сумі 150590,76 грн, що складає розмір 69596,49 грн. Також вважає, що підлягають стягненню витрати на складання оцінки заподіяного збитку в сумі 4500 грн.

Вказувала, що діями відповідача спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 15000 грн.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 69596,49 грн, моральну шкоду в розмірі 15000 грн, витрати на оцінку завданого збитку в сумі 4500 грн та понесенні судові витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави за підсудністю.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.07.2024 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 10 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування мольної шкоди, 1211,20 грн судових витрат зі сплати судового збору, 1100 грн на правову допомогу, всього стягнути 7311 грн 20 коп.

В апеляційному порядку рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без належного дослідження доказів по спарві та надання їм оцінки.

Апелянт вказує, що присить суд стягнути з відповідача у порядку ст.1194 ЦК України суму , що перевищує розмір належного страхового відшкодування , та не підягає сплаті страховиком , а має бути відшкодована заподіювачем шкоди.

Скаржник , в обґрунтування скарги посилається на те , що їй за результатами розгляду заяви про регламентну виплату МТСБУ було здійснено виплату 150 590 грн. 76 коп., проте вказаного відшкодування не достатньо для повного відшкодування шкоди завданої винною особою.

Відтак потерпіла особа має право на стягнення із особи , винної у завданні шкоди різниці між фактичним розміром шкоди та належним страховим відшкодуванням , що з підрахунків скаржника складє 69 596 грн 49 коп.

Зважаючи на вказані обставини ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Конюшко Д.Б. просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 10 жовтня 2024 року, та постановити нове , яким задовольнити позовні вимоги щдо стягнення майнової шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «LexusRX350»,державний номер НОМЕР_2 .

Також встановлено, що 08.12.2023 о 14 год. 00 хв. на території Бориспільського району, мала захисна дамба, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault Duster», державний номер НОМЕР_3 , порушив п.п. 11.3; 11.4 ПДР України, а саме не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2024 в справі № 359/12411/23, провадження № 3/359/170/24, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно Виписки по рахунку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , МТСБУ було здійснено перерахунок коштів у сумі 150 590 грн 76 коп.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом №1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.

Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (зі змінами) необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961.

Постановою Верховного Суду України від 27.04.2018 року у справі №910/9029/17 визначено три способи відшкодування шкоди внаслідок ДТП, зокрема, потерпілому як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

У Законі №1961-IV детально регламентовано дії учасників ДТП та страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Постановою Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 було зроблено наступний висновок. У Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таку правову позицію Верховного Суду викладено у постанові від 19.05.2022 року у справі №389/807/20, де Верховний Суд вказав, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий статтею 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового врегулювання, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-4 від 01.07.04 року: «Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ»: п.1: МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом.

Врахувавши вищевказані норми права , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заявленої позивачем суми матеріальної шкоди.

Оскільки, дійсно , з матеріалів справи неможливо встановити на підставі яких документів та у наслідок якої ДТП ОСОБА_3 , МТСБУ 07.03.2024 було здійснено виплату у сумі 150 590 грн 76 коп. Окрім того , скаржником як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду не надано відомостей про врахування конкретного експертного висновку МТСБУ при можливому здійсненні виплати . Також не обґрунтовано й суми різниці відшкодування , яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 . Рахунок фактура наданий позивачем на суму 218 386 ,25 грн з надання послуг по техобслуговуванню та ремонту авто містить інформацію про те, що послуги надані по рахунку від 15.12.2023 а не по рахунку від 25.12. 2023 . Датою огляду авто є 20.12.2023 , а отже 15.12.2023 до дати огляду не міг бути складений відповідний рахунок.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що власник пошкодженого автомобіля «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , звернувшись до МТСБУ про виплату відшкодування та, в подальшому, з її слів отримавши відповідне відшкодування, не надала суду жодних доказів узгодження саме суми відшкодування отриманого ОСОБА_3 на картковий рахунок, не підтвердила, що між нею і МТСБУ досягнуто згоду про розмір відшкодування. Окрім того, з урахуванням вищевказаних обставин , суд позбавлений можливості визначити розмір матеріального збитку, завданого позивачу, з якого виходило МТСБУ при визначення розміру виплати, з якою погодилася позивач. Відтак, суд позбавлений можливості вирішити питання про те, чи є такий розмір достатнім для повного покриття витрат, які мала б понести позивач для відновлення свого права

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Конюшко Дениса Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов