СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-н/759/133/25
ун. № 759/5907/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Справа передана судді 21 березня 2025 року.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд встановив наступне.

Питання, пов`язані із видачею судового наказу, врегульовано у розділі ІІ ЦПК України. Отже, при вирішенні питання щодо можливості видачі судового наказу, суд керується положеннями вказаного розділу ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Також суд звертає увагу, що вимоги до змісту заяви про видачу судового наказу наведені ст. 163 ЦПК України.

Вимоги до змісту заяви про видачу судового наказу наведені ст. 163 ЦПК України.

Суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає положенням ч. 2, 3 ст. 163 ЦПК України, зважаючи на наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України встановлює правило, відповідно до якого до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Аналізуючи зміст поданої заяви, суд встановив, що заявниця посилається на те, що дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із нею і перебуває на її повному утриманні.

Натомість, до матеріалів заяви додано лише свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебуває на її утриманні, оскільки це не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами.

Самі лише посилання заявника на те, що дитина проживає із нею, не можуть бути належним доказом, а тому не приймаються судом.

Суд звертає увагу на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21 червня 2023 року у справі №645/5876/20 (провадження № 61-4756св23) в котрому зазначено, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Тому обставиною, яка підлягала встановленню судом при видачі судового наказу в справі, яка переглядається, є обставина спільного проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом із матір`ю.

Із доданого до заяви свідоцтва про народження неможливо встановити, що дитина проживає із заявницею та перебуває на її утриманні. Відтак, обставина спільного проживання ОСОБА_1 разом із дитиною сторін - ОСОБА_3 , на утримання якої пропонується стягнути аліменти, не підтверджена жодними належними та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, при поданні заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини заявнику необхідно надати докази проживання дитини, на утримання якої будуть стягуватись аліменти, разом із заявником.

Зазначеної вимоги ОСОБА_1 не виконала. Тому суд не має можливості встановити з ким із батьків проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого не вбачається виникнення у заявника права грошової вимоги у цій частині.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Зазначених відомостей заява ОСОБА_1 не містить, відтак, вона не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Окрему увагу суд також звертає на те, що заявниця посилається на те, що звертається до Святошинського районного суду м. Києва на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Якщо позов поданий до відповідача, який не має зареєстрованого місця проживання на території, яку обслуговує суд, у позові має бути зазначено, що він поданий за правилами альтернативної підсудності і конкретно зазначити саме з якої підстави, передбаченої статтею 28 ЦПК України.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 691/914/19 (провадження № 61-20176св21), у позовній заяві позивач має обґрунтувати підстави для застосування правил альтернативної підсудності.

Ч. 1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

ОСОБА_1 вказує, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23) вказано, що: «Законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення».

Із інформації щодо реєстрації місця проживання особи №128036164 від 21.03.2025 року з ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрованого місця проживання у місті Києві не має.

ОСОБА_1 самостійно зазначає, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, у ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення до Святошинського районного суду м. Києва на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, оскільки її зареєстроване місце проживання не відноситься до територіальної юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наведені положенням ЦПК України та СК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п. 1, 8, 9 ст.165 ЦПК України у зв`язку із тим, що зміст заяви про видачу судового наказу та долучені до неї документи не відповідають вимогам п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України в частині не долучення до заяви доказів на підтвердження заявлених заявником фактів проживання разом із нею спільної із боржником дитини, внаслідок чого із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу та порушенням правил підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-167, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Ухвалу суду разом із заявою та додатками до неї надіслати заявнику, роз`яснивши право звернення з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено 24 березня 2025 року.

Суддя Н.О. Горбенко