20.03.2025 Справа № 363/6243/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно з договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи за №W7808/1 від 21.06.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Матарикіної С.П., надійшла вказана позовна заява, уточнена представником позивача 06.02.2025 року, в якій адвокат, в інтересах позивача, просила суд стягнути з ОСОБА_1 :

- заборгованість за Договором №W7808/1 від 21.06.2019 року у розмірі 5 740,45 грн., з яких:

- сума боргу за отримані послуги хорони в розмірі 598, 30 грн.;

- інфляційне збільшення за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік в розмірі 276,08 грн.;

- 3% річних за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік в сумі 88,05 грн., а всього 6 702,88 грн.

Крім того, адвокат просила суд стягнути з відповідача на користь позивача ще:

- судовий збір в сумі 2 422,40 грн.;

- витрати за отриману професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.;

- витрати на відправлення відповідачу роз`яснень адвоката, як додаткового повідомлення відповідача про розірвання договору в сумі 46,50 грн.;

- витрати на відправлення відповідачу копії позову з додатками в розмірі 111,80 грн., а всього 6 580,70 грн.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви, вказано, що ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» здійснює охоронну діяльність на підставі ліцензії МВС України на провадження охоронної діяльності. Так, 21.06.2019 року між ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» та ОСОБА_1 укладено договір за №W7808/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт, який розташовано за адресою: Київська область, м. Вишгород, пр. Шевченка, 2-Д/241. Відповідно до пункту 1.5. д - договору, договір укладається після обладнання «Об`єкта» комплектом засобів сигналізації. На виконання умов п. 1.5 договору, для надання послуг позивачем на об`єкті було встановлено обладнання - прилад приймально-контрольний "Лунь-25К" (далі - ППК), який належить позивачеві на праві власності та який не переходить у власність відповідача протягом всього часу дії цього договору. В разі потреби, для підключення «Об`єкту» до ПЦС «Замовник» забезпечує допуск фахівця «Виконавця» для встановлення приладу приймально-контрольного «Лунь» (надалі «ППК «Лунь»), за допомогою якого ведеться спостереження за «Об`єктом» та його охорона. «ППК «Лунь» є і залишається власністю «Виконавця» і не переходить у власність «Замовника» протягом всього часу дії цього договору, «Замовник» несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого «Виконавцем» «ППК «Лунь» з настанням наслідків, передбачених п. 8.1.4 цього договору. Також, при підписанні договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи відповідач підтвердив факт передачі йому приладу приймально-контрольного «Лунь», що належить позивачу на праві власності на об`єкт відповідача за адресою: Київська область, м. Вишгород, пр. Шевченка, 2-Д/241. Згідно з 1.5. - договір укладається після обладнання «Об`єкта» засобами сигналізації. Згідно з п. 3.13 договору, в разі його розірвання «Замовник» зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця «Виконавця» на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого «Виконавцем» ППК. Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав передбачені п. 8.1.4. цього договору. В разі пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин встановленого на «Об`єкті» приладу приймально-контрольного «Лунь», "Замовник" в 3-х денний строк, в безумовному порядку, сплачує на розрахунковий рахунок "Виконавця" його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку (п. 8.1.4. договору).

Відповідно до п. 10.2. договору, за вимогою однієї зі сторін, цей договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів, листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання, з дотриманням умов цього договору, у тому числі, передбачені п.3.13 цього договору. Як зазначено вище, згідно даної умови договору, відповідач несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого позивачем ППК «Лунь», а в разі його пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин, у відповідності до п. 8.1.4. договору, в 3-х денний строк, в безумовному порядку, сплачує на розрахунковий рахунок заявника його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку. Але відповідачем не було надано позивачу доступ на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого ППК «Лунь» та не проведено всі необхідні розрахунки з дотриманням умов договору, у тому числі, передбачені п. п. 3.13., 8.1.4. договору. Відповідно до п. п. а) п. 4.2., п. 10.2 договору - у зв`язку з заборгованістю, листом за №24 від 17.05.2024 року - позивач повідомив відповідача про розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку. Лист щодо одностороннього розірвання договору з відповідачем є додатком за №4 до даного договору. Даний лист було направлено 23.05.2024 року, за допомогою додатку Вайбер, на мобільний номер телефону відповідача НОМЕР_1 , який співпадає з номером телефону відповідача, зазначеним самим відповідачем в додатку за №1 до договору. Крім того, за місцем реєстрації відповідача, яке було зазначено в договорі про надання послуг охорони, було направлено роз`яснення адвоката, як додаткове повідомлення відповідача про розірвання вищезазначеного договору, однак відповідачем даний документ не був отриманий, оскільки, документ повернувся відправнику (позивачу) у зв`язку із закінченням, встановленого терміну зберігання. Як зазначено вище, відповідно до п. 3.13. договору, в разі розірвання договору та не проведення в 3-х денний строк всіх необхідних розрахунків за договором і не повернення з будь-яких підстав ППК «Лунь» позивачу, для відповідача передбачені наслідки, що зазначені вище в п. 8.1.4. щодо зобов`язання оплатити в безумовному порядку вартість ППК «Лунь» в 3-х денний строк, після розірвання договору. Проте, після розірвання в односторонньому порядку договору, відповідач у 3-х денний строк не повернув ППК «Лунь» позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі, еквівалентній 139 доларів США. На дату подачі даної позовної заяви сума, еквівалентна 139 доларів США складає 5 740,45 грн. в національній валюті, за курсом, встановленим НБУ на 11.11.2024 року, (офіційний курс НБУ є додатком за №9 до даної заяви) та вираховується як 139 доларів х 41,2982 (курс гривні к долару США) та дорівнює 5 740,45 грн. Крім того, відповідно до чинного законодавства України, позивачем нараховані інфляційні витрати та штрафні санкції, відповідно до ЦК України, за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.01.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

06.02.2025 року до суду від представника позивача адвоката Матарикіної С.П. надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено уточнену позовну заяву.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України - зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.02.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, при цьому надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав, крім витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх завищеними.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження, суд враховує наявність заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, а також положення ст. 223 ЦПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного:

21.06.2019 року між ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ-5» та ОСОБА_1 укладено договір за №W7808/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» (а.с. 47-49).

Так, згідно з п. 1.1 договору - замовник передає, а виконавець приймає під охорону на пульт централізованого спостереження (надалі -"ПЦС") об`єкт, розташований за адресою: Київська обл., м. Вишгород, просп. Шевченка, буд. 2-Д/241, де знаходяться матеріальні цінності, які належать замовнику.

Згідно з п. 1.5 договору - договір укладається після обладнання об`єкта засобами сигналізації. Відмова замовника від обладнання технічними засобами сигналізації місць можливого проникнення і проведення заходів щодо технічного укріплення об`єкта обумовлюється письмово в Акті обстеження укріпленості об`єкта (Додаток за №2). В разі потреби, для підключення об`єкту до ПЦС, замовник забезпечує допуск фахівця виконавця для встановлення ППК Лунь (надалі - "ППК"), за допомогою якого ведеться спостереження за об`єктом та його охорона. ППК являється і залишається власністю виконавця і не переходить у власність замовника протягом всього часу дії цього договору.

Замовник несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого виконавцем ППК з настанням наслідків, передбачених п.8.1.4 цього договору.

Розділом 3 договору передбачені обов`язки «Замовника», зокрема своєчасно вносити сплату за послуги охорони протягом перших 5-ти (п`яти) банківських днів поточного місяця. Замовник за власним бажанням може здійснювати оплату послуг за цим договором наперед (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 3.13 договору - в разі розірвання цього договору замовник зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця виконавця на об`єкт для проведення демонтажу встановленого виконавцем ППК.

Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав, передбачені в п.8.1.4 цього договору.

Розділом 4 договору передбачені права «Виконавця» зокрема, розірвати договір в односторонньому порядку: а) якщо замовник має заборгованість по оплаті за охорону, незалежно від перебування об`єкта під охороною чи ні, що не звільняє замовника від виконання п. 3.13. цього договору; б) якщо технічні засоби охорони вийшли з ладу і вимагають капітального ремонту, а "Замовник" відмовляється сплатити ці затрати. Необхідність проведення ремонту технічних засобів встановлюється виконавцем; в) якщо замовник не згоден сплачувати послуги у зв`язку з підвищенням тарифів; г) у разі ліквідації замовника або об`єкта; д) у разі неможливості надання послуг (припинення або відсутність прав власності або користування, наявність судового спору, наявність виконавчих проваджень тощо); е) у разі ненадання "Виконавцю" підписаного примірника договору або його невід`ємних додатків протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, починаючи з дати підключення на ПЦС.

Про розірвання договору «Виконавець» повинен письмово повідомити «Замовника» за 5 (п`ять) календарних днів (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору - у разі несплати за охорону протягом перших 5-ти (п`яти) банківських днів поточного місяця, а також в разі ненадання підписаного примірнику договору або його невід`ємних додатків, виконавець надає послуги з охорони об`єкта без матеріальної відповідальності.

Згідно з п. 8.1 договору - за згодою сторін, загальний розмір щомісячної плати за цим договором складає: 255 грн., ПДВ не передбачено.

Сплата за надані послуги здійснюється замовником щомісяця, протягом перших 5-ти (п`яти) банківських днів поточного місяця за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Сплата проводиться через відділення банків. Стан розрахунків можна переглянути на сайті нашої компанії https://ohorona-kyiv.com у розділі Особистий кабінет та в розділі Баланс Додатку "Мобільна клавіатура" (п. 8.1.1 договору).

Згідно з п. 8.1.4 договору - в разі пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин встановленого на об`єкті приладу приймально-контрольного "Лунь-25К", замовник в 3-х денний строк, в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок "Виконавця" його вартість у розмірі еквівалентному 139 доларів США. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку.

Згідно з п. п. 10.1, 10.2 договору - цей договір набуває чинності з дати підключення об`єкта до ПЦС виконавця, що зазначається під реквізитами сторін і діє до кінця календарного року. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не буде вимагати його розірвання або переукладення на нових умовах, дія цього договору вважається продовженою за згодою обох сторін на тих же умовах на кожний наступний календарний рік. 3а вимогою однієї з сторін, цей договір може бути припиненний або призупиненний на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього договору, утому числі передбачені п. 3.13 цього договору.

На останній сторінці вказаного договору міститься примітка, що «Об`єкт» підключено до ПЦС 21.06.2019 року (а.с. 49).

21.06.2019 року між ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ-5» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору, якою сторони погодили викласти відповідні пункти договору в наступній редакції:

1. В суму щомісячної абонплати входять інформаційні послуги (мобільна клавіатура);

2. Пункт договору 8.1 за згодою сторін - сума щомісячної сплати за цим договором складає 255 грн., ПДВ не передбачений;

3. Дана угода вступає в силу з 21.06.2019 року;

4. Ця угода складена в двох примірниках та набирає сили з моменту підписання сторонами, та є невід`ємною частиною договору за №W7808/1 від 21.06.2019 року.

Додатком за №1 до договору - є паспорт об`єкта НОМЕР_2 , а додатком за №2 акт обстеження укріпленості об`єкта (а.с. 50-50 (на звороті)).

Актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 21.06.2019 року підтверджується факт встановлення на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , приладу приймально-контрольного «Лунь-25К» (а.с. 53).

Як зазначає позивач, відповідачем не було виконано умови договору, в частині сплати коштів за надані послуги, внаслідок чого договір за №W7808/1 на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» від 21.06.2019 року було розірвано в односторонньому порядку.

17.05.2024 року генеральний директор ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» звернувся до ОСОБА_1 з листом за №24, в якому повідомив про дострокове розірвання договору з 23.05.2024 року та про необхідність сплати на рахунок виконавця заборгованості за отримані послуги у розмірі 700 грн., а також повернення встановленого на об`єкті охорони приладу або сплати його вартості у розмірі 5 480,84 грн. (а.с. 11).

04.09.2024 року на адресу ОСОБА_1 надсилалось роз`яснення адвоката Матарикіної С.П. за №04/09 (а.с. 14-15, 21).

Згідно розрахунку ціни позову, основна сума заборгованості за прилад приймально-контрольний «Лунь» - 139 доларів США, що на дату подання позовної заяви становить 5 740,25 грн., заборгованість за отримані послуги становить - 598,30 грн., інфляційні витрати за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 року 276,08 грн., 3% річних за вказаний період становить 88,05 грн. (а.с. 57).

Суд враховує, що відповідачем не оспорюється факт укладення зазначеного договору, факт встановлення в на об`єкті ППК «Лунь-25К» та факт наявності в нього заборгованості.

Суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 25.05.2022 року у справі за №675/2136/19.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК - підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення ст. 629 ЦК свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору (принцип «pacta sunt servanda»). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 ЦК.

Частиною 1 ст. 901 ЦК визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК).

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 177 ЦК - послуга є самостійним об`єктом цивільних прав. Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Як зазначалось судом вище, згідно з п. 8.1.1 укладеного між сторонами по справі договору, за згодою сторін - загальний розмір щомісячної плати за цим договором складає 255 грн. Сплата за надані послуги здійснюється замовником щомісяця, протягом перших 5 банківських днів поточного місяця за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Сплата проводиться через відділення банків.

Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 598, 30 грн.

Умовами пункту 4.1 «а» договору передбачено, що виконавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо замовник має заборгованість по оплаті за охорону, незалежно від перебування «Об`єкта» під охороною чи ні, що не звільняє замовника від виконання п. 3.13. цього договору.

Разом з цим, п. 10.2. договору передбачено, що за вимогою однієї з сторін, цей договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього договору, у тому числі передбачені п. 3.13 цього договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК).

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі за №727/898/19 - у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст. ст. 651 - 654 ЦК). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст. ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові від 22.02.2023 року у справі за №465/5980/17 - Верховний Суд зазначив, що договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір, його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Разом з тим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може бути видання довіреності двома і більше особами, спільний заповіт подружжя тощо. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору.

Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору, як вид одностороннього правочину, розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі за №357/15284/18.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 ЦК).

Тлумачення ст. 651 ЦК з урахуванням принципу розумності, свідчить, що: - сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент, з якого договір вважатиметься розірваним, внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору - у випадку, якщо сторони не встановили момент, з якого договір вважатиметься розірваним, внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору.

За таких обставин суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин було розірвано в односторонньому порядку з 23.05.2024 року.

Згідно з п. 3.13. договору - у разі розірвання цього договору замовник зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця виконавця на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого виконавцем ППК.

Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав, передбачені в п. 8.1.4 цього договору.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було надано доступ представникам позивача до «Об`єкту» для проведення демонтажу встановленого ППК, як і не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем згідно з п. 8.1.4. договору вартості ППК.

Таким чином, відповідний борг за надані послуги в сумі 598,30 грн. та вартість неповернутого ППК у розмірі - 5 740,45 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційного збільшення за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом з цим суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. При цьому, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України, щодо сплати заборгованості, з урахуванням установленого індексу інфляції, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тоді як іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти, внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно з п. 8.1.4. договору зобов`язання щодо сплати вартості ППК у випадку його неповернення визначено сторонами в іноземній валюті, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування позивачем інфляційних втрат на вказану суму боргу, оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з цим, що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат на суму боргу 598, 30 грн., суд зазначає наступне:.

ЦК України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, ч. 1 ст. 8 ЦК визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною 5 ст. 4 ЦК передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення, як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону). Ст. 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації - грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у ч. 1 цієї статті; водночас, ч. 2 ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у ч. 1 цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - Кабінет Міністрів України постановою за №1078 від 17.07.2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), п. 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації, незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1-1 Порядку).

Згідно з п. 4 Порядку - сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Отже, при розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1078 від 17.07.2003 року та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, що затверджена наказом Державного комітету статистики України за №265 від 27.07.2007 року.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Статтею 625 ЦК передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і, якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Отже, методика розрахунку інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 37, 30 грн. за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 року.

Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 року, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в сумі 88,05 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК - витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову ( 6 464,10*2 422,40/6 702,88=2 336,10).

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 59 Конституції України - кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК - однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1 ст. 29 Закону).

Цивільний процесуальний закон визначає критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК - за результатами розгляду справи - витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК - для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 7 ст.141 ЦПК).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позову надано:

- Договір про надання юридичних послуг від 08.08.2024 року, укладений між позивачем (далі - змовник) та ФОП ОСОБА_2 (далі - виконавець), відповідно до якого виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, а замовник зі свого боку зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх;

- рахунок за №08/08 від 08.08.2024 року, згідно якого юридичні послуги відповідно до договору вартують 4 000 грн.;

- акт виконаних робіт від 06.01.2025 року;

- інформаційний лист за№3 від 20.01.2025 року, згідно якого позивач сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 , відповідно до платіжної інструкції за№7 від 06.01.2025 року грошові кошти в розмірі 4 000 грн., за надані послуги.

Як зазначалось судом вище, в силу приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК).

У своїй заяві від 20.03.2025 року відповідач взагалі заперечував розмір витрат на правову допомогу, оскільки, на його думку, вони є завищеними.

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст.141 ЦПК. Разом із тим, у

ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК - при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.01. 2021 року у справі за №596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц, провадження за №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі за №904/4507/18, провадження за №12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява за №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, а також приймаючи до уваги те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн.

Щодо витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, суд зазначає наступне:

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 46,50 грн., як відшкодування витрат на відправлення відповідачу роз`яснення адвоката, які задоволенню не підлягають, оскільки не є судовими витратами в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в сумі 111,80 грн. Разом з цим, вимога про стягнення судових витрат позивача в сумі 111,80 грн., пов`язаних з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками, також не підлягає задоволенню, оскільки до матеріалів справи не долучено доказів фактичного понесення позивачем таких витрат, а інформація ТОВ «Поштова служба «Е-Пост», щодо стану доставки відправлення за №1311834 про це не свідчить, оскільки з вказаної інформації неможливо встановити, що саме відправленням з вказаним номером було направлено копію позовної заяви ОСОБА_1 , а також, що позивачем було витрачено заявлену суму.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 23, 76, 81,141, 258, 259, 265, 273, 274, 279, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно з договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи за №W7808/1 від 21.06.2019 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» заборгованість згідно з договором на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи за №W7808/1 від 21.06.2019 року у загальному розмірі 6 338,75 грн.; інфляційні витрати за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік в розмірі 37,30 грн., 3% річних за період з 27.05.2024 року по 11.11.2024 рік в розмірі 88,05 грн., а всього - 6 464 (шість тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 336 (дві тисячі триста тридцять шість) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВ «ОХОРОНА-КИЇВ 5», , адреса: 02137, м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9-В/255.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна