Постанова

Іменем України

11 березня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5058/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Вишгородського районного суду Київської області

від 28 жовтня 2024 року

в складі судді Рудюка О. Д.

у цивільній справі №363/2770/21 Вишгородського районного суду Київської області

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області і Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства

до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 ,

третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Столичний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,

про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора та повернення земельної ділянки,

У С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року прокурор в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (далі - Вишгородська РДА) звернувся до суду з позовом до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1 , у якому просив:

- визнати недійсним рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 23.10.2020 №864-46-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

- скасувати рішення державного реєстратора Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Демидюк Ю. М. від 19.11.2020 за індексним номером 55223672 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, з кадастровим номером :32:017:0377 за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав на земельну ділянку;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською РДА права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :32:017:0377 шляхом її повернення на користь держави в особі Вишгородської РДА.

Позов мотивовано тим, що рішенням Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (далі - Лебедівська сільська рада) від 23.10.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :32:017:0377, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Лебедівка Вишгородського району Київської області. На підставі вказаного рішення державним реєстратором Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Демидюк Ю. М. 16.11.2020 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :32:017:0377, площею 0,25 га.

Зазначав, що рішення Лебедівської сільської ради №592 від 20.10.2020 прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку відбулося з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Вказував, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Згідно інформації ВО «Укрдержліспроект» від 30.12.2020 №465 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377 розташована в межах 2 виділу 68 кварталу Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, та в межах 4 виділу 617 кварталу Лебедівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року. Також за інформацією ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 22.12.2020 та від 04.02.2021 спірна земельна ділянка накладається на землі лісового фонду, право постійного користування якими посвідчується державним актом на право постійного користування ДП «Вищедубечанський лісгосп» від 24.09.1998 та розташована на землях лісогосподарського призначення 4 виділу 617 кварталу згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року. ДП «Вищедубечанське лісове господарство», як постійний користувач, а також Київське обласне і по місту Києву управління лісового та мисливського господарства дозволу на вилучення чи припинення право постійного користування спірною земельною ділянкою не надавали.

Доводив, що згідно вимог земельного та лісового законодавства, Лебедівська сільська рада не мала повноважень на вилучення і розпорядження земельною ділянкою державної власності лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні державного підприємства. Також, при прийнятті спірного рішення Лебедівською сільською радою порушено порядок зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення. Лебедівська сільська рада фактично вилучила із земель лісового фонду частину земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні ДП «Вищедубечанський лісгосп», та змінила цільове призначення, тоді як зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства Згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 09.02.2021 №04-48/202 встановлено, що погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок управління не надавало.

З урахуванням вказаного, прокурор вважав, що відповідач ОСОБА_1 не міг законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, загальною площею 0,25 га. Вилучення земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення, передача у власність фізичній особі порушує права та інтереси держави в особі Вишгородської РДА та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

В червні 2024 року прокурор подав до суду заяву про зміну предмета позову.

Протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року відмовлено у прийнятті заяви прокурора про зміну предмета позову, а також залучено правонаступника третьої особи Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії Вищедубечанське лісове господарство».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28.10.2024 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 27.06.2024 №291/08-2023, незважаючи на те, що в матеріалах справи містяться державний акт на право постійного користування державним підприємством земельною ділянкою та планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які підтверджують, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Вважав, що таким чином суд першої інстанції безпідставно надав перевагу одному доказу над рядом інших доказів. Додав, що досліджувальна частина висновку експерта суперечить його висновкам.

Акцентував увагу на тому, що в силу вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 ЦПК України.

Вказував, що висновок експерта про не приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення зроблено лише на підставі документів, які містяться у проекті землеустрою про відведення її у приватну власність. Також експерт дійшов висновку про не накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення державної власності, але при дослідженні даного питання експерт не здійснив співставлення меж спірної земельної ділянки та меж лісових земель згідно державного акту на право постійного користування ДП «Вищедубечанський лісгосп», а саме на підставі їх каталогів координат.

На думку прокурора, за таких обставин висновок експерта не спростовує обставин виникнення спірних правовідносин та наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Київською обласною прокуратурою 12.06.2024 до суду першої інстанції було подано заяву про зміну предмета позову, а саме щодо зміни способу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом витребування спірної земельної ділянки. Але дана заява проігнорована судом першої інстанції.

Третя особа - ДСГП «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс», подала до суду відзив у якому погодилася з апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури та просила задовольнити її.

Доводи відзиву зводяться до того, що рішенням органу місцевого самоврядування спірна земельна ділянка була передана у власність фізичній особі без згоди землекористувача та порушення порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Представник скаржника Київської обласної прокуратури - Батюк І. В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи ДСГП в особі філії «Столичний лісовий офіс» - Зубчук О. Р. у судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивачі: Вишгородська РДА та Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства явку представників до суду апеляційної інстанції не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач - Пірнівська сільська рада явку свого представника до суду апеляційної інстанції не забезпечила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Ураховуючи викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника та представників ОСОБА_1 і ДСГП "Ліси України" в особі філії "Столичний лісовий офіс", перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Рішенням Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 23.10.2020 року №864-46-VII затверджено проект землеустрою про відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :32:017:0377, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Лебедівка Вишгородського району Київської області.

В подальшому державним реєстратором Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Демидюк Ю. М. 16.11.2020 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :32:017:0377, площею 0,2500 га, про що внесено інформацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 218.

Згідно з інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 30.12.2020 №456 земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377 розташована в межах 2 виділу 68 кварталу Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, та в межах 4 виділу 617 кварталу Лебедівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відноситься до земель лісового фонду.

Відповідно до інформації ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 22.12.2020 №06-46/547 та від 04.02.2021 №09-21/40 земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377 накладається на землі державного лісового фонду, право постійного користування якими посвідчується державним актом на право постійного користування ДП «Вищедубечанський лісгосп» від 24.09.1998 року серії II-KB №003309, та розташована на землях лісогосподарського призначення 4 виділу 617 кварталу згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року.

Згідно листа від 09.02.2021 за №04-48/202 Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства управління не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення зазначених земельних ділянок (зазначено вісім кадастрових номерів).

Відповідно до листа Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» від 04.02.2021 №09-21/40 на запит прокуратури, щодо надання копій матеріалів лісовпорядкування та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою надаються матеріали лісовпорядкування 2014 року, матеріали лісовпорядкування за 2003 рік на підприємстві не збереглися.

Згідно відповіді від ГУ Держгеокадастру у Київській області від 25.08.2022 вих. №29-10-0.221-3743/2-22, земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377, що належить ОСОБА_1 вільна від перетинів з будь-якими земельними ділянками, отже, і з лісовими в тому числі.

Відповідно до «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код згідно КВЦПЗ - 02.01) гр. ОСОБА_1 , с. Лебедівка Лебедівської сільської ради Вишгородського району», земельна ділянка надається за рахунок земель запасу, обмежень щодо її використання немає.

Згідно висновку від 27.06.2024 №291/08-2023 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, спірна земельна ділянка, площею 0,25 га, відводилася за рахунок земель комунальної власності, земель запасу, не наданих у власність чи користування, згідно плану зонувань території (який розроблений до розробки проекту землеустрою щодо відведення ділянки) віднесена до категорії земель житлової забудови, яка розташована в межах села Лебедівки і не могла одночасно перебувати у державній власності і відноситися до земель лісогосподарського призначення. Земельна ділянка з кадастровим номером земельна :32:017:0377 виділена ОСОБА_1 на підставі рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району від 23.10.2020 №864-46-VII відносилася до земель запасу сільської ради, яка перебувала у комунальній власності Лебедівської сільської ради, яка в подальшому згідно плану зонування території Лебедівської сільської ради була віднесена до земель житлової забудови визначені, що ст. 19 та Главою 6 Земельного кодексу України. Земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377 не накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії «Вищедубечанське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003309 від 24.09.1998, розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, оскільки відводилась за рахунок земель запасу сільської ради, які перебували у комунальній власності Лебедівської сільської ради та в подальшому згідно плану зонування території Лебедівської сільської ради була віднесена до земель житлової забудови визначені ст.19 та Главою 6 Земельного кодексу України. Надані матеріали лісовпорядкування 2014 року містять інформацію про: таксаційні описи лісів; відомість визначення розрахункової лісосіки на проєктний період; фонди рубок, лісовідновлення, лісорозведення, лісових ділянок та нелісових земель, які не підлягають лісорозведенню, відомості запроєктованих лісогосподарських заходів; планово-картографічні матеріали в паперовому вигляді без картографічної основи; матеріали поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок; протоколи лісовпорядних нарад; таблиці врахування пропозицій та зауважень; обґрунтування розрахункових лісосік, визначених Порядком №749, при цьому не визначають межі земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно наданих під позовну заяву планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року на момент виділення земельної ділянки :32:017:0377 у власність ОСОБА_1 .

Щодо оскарження прокурором рішення суду в частині відмовлених позовних вимог до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц виснувала, що спір у частині позовних вимог про визнання недійсним рішення сільської ради є земельним спором між державою та територіальної громадою, який виходячи із суб`єктного складу сторін належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у разі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі.

У даній справі прокурор в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області пред`явив позовну вимогу до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Тобто в цій частині позовних вимог спір виник між двома юридичними особами, який належить вирішувати в порядку господарського судочинства.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області на підставі ст. 255, ч. 1 ст. 377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриття провадження у справі в цій частині.

Щодо оскарження прокурором рішення суду в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду та незаконність її виділення сільською радою фізичній особі; перевищення сільською радою своїх повноважень, а саме зміну цільового призначення земельної ділянки. Доводив, що належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Поняття земель лісогосподарського призначення наведене в статті 5 Лісового кодексу України, згідно з якою до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Частиною 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Тобто в порядку статті 20 Земельного кодексу України, частини 1 та 4 якої передбачають, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органі місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно із пункту 5 Розділу VII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України, до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Законодавцем визначено, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2022 року у справі №619/2766/19, викладено висновок, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновки експерта у земельно-технічній експертизі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом 17.09.2024 у справі №686/27476/21.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов правильного висновку, що надані позивачем матеріали лісовпорядкування не відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують відношення оспорюваної земельної ділянки до земель лісового фонду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення лише висновок судової земельно-технічної експертизи та залишив поза увагою державний акт на право постійного користування державним підприємством земельною ділянкою і планово-картографічні матеріали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом наведено обґрунтовані мотиви відхилення наданих позивачем письмових доказів.

Так, судом першої інстанції надано оцінку письмовим доказам, наданих позивачем, та встановлено, що надані матеріали лісовпорядкування 2014 року містять наступну інформацію: таксаційні описи лісів; відомість визначення розрахункової лісосіки на проєктний період; фонди рубок, лісовідновлення, лісорозведення, лісових ділянок та нелісових земель, які не підлягають лісорозведенню, відомості запроєктованих лісогосподарських заходів; планово-картографічні матеріали в паперовому вигляді без картографічної основи; матеріали поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок; протоколи лісовпорядних нарад; таблиці врахування пропозицій та зауважень; обґрунтування розрахункових лісосік визначених Порядком №749.

На підставі дослідженихпланово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року суд дійшов висновку, що останні не містять інформації про систему координат, за допомогою яких можливо встановити місце розташування спірної земельної ділянки. При цьому, до такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням висновку судової земельно-технічної експертизи, в якому, окрім іншого, експертом зазначено, що спірна земельна ділянка, площею 0,25 га, відводилася ОСОБА_1 за рахунок земель комунальної власності, земель запасу, не наданих у власність чи користування та згідно плану зонувань території, який розроблений до розробки проекту землеустрою щодо відведення ділянки віднесено до категорії земель житлової забудови, яка розташована в межах села Лебедівки і не могла одночасно перебувати у державній власності і відноситися до земель лісогосподарського призначення.

Експертом також встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :32:017:0377 не накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії "Вищедубечанське лісове господарство" ДСГП "Ліси України".

Крім цього, вказано, що згідно інформації, що міститься у вільному доступі, земельна ділянка зкадастровим номером :32:017:0377, яка передана у власність ОСОБА_1 , знаходиться приблизно на відстані 1496 метрів від земель лісового фонду.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції надав оцінку письмовим доказам, наданих позивачем та дійшов висновку, що останні не є підставою для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції надав перевагу висновку експертизи над рядом інших доказів.

Доводи апеляційної скарги, що судову експертизу проведено лише на підставі документів, які містяться в проекті землеустрою про відведення її у приватну власність ОСОБА_1 , колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки згідно ухвали районного суду від 17 липня 2023 року про призначення експертизи, в розпорядження експертів надіслано матеріали даної цивільної справи (том 2, а. с. 36-38). Дана обставина також підтверджується супровідним листом Вишгородського районного суду Київської області (том 2, а. с. 39).

Доводи апеляційної скарги про те, що досліджувальна частина експерта суперечить його висновкам колегія суддів не приймає до уваги, оскільки посилаючись на такі обставини скаржник не зазначає, в чому саме полягає невідповідність досліджувальної частини експертизи її висновкам.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, скаржник, спираючись на невідповідність судової експертизи матеріалам справи, до суду першої інстанції не звертався з клопотанням про призначення додаткової або повторної експертизи. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, прокурор після поновлення провадження у справі в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового розгляду та надання часу для подання ним доказів, а саме картографічних схем з Державного земельного кадастру, які, на його думку, свідчитимуть про недостовірність висновку експерта. Суд першої інстанції в задоволенні такого клопотання прокурора відмовив на підставі статті 44 ЦПК України (том 2, а. с. 228-229).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд проігнорував заяву прокурора про зміну предмета позову, подану 12.06.2024 є недоречними, оскільки протокольною ухвалою районного суду від 03.09.2024 відмовлено у прийнятті такої заяви (том 2, а. с. 201).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, ухвалено за повного з'ясування обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду із закриттям провадження в частині позовних вимог до Пірнівської сільської ради, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 377, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року скасувати та закрити провадження в частині відмовлених позовних вимог до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус