ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/8317/23
Номер провадження 22-ц/818/653/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Коваля О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року в складі судді Губської Я.В. по справі № 643/8317/23 за позовом ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного казначейства України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного казначейства України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2023 року державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Гук С.В була складена довідка про його заборгованість по аліментам у розмірі 108 543,12 грн. Без повідомлення про складання довідки про заборгованість 06 лютого 2023 року державним виконавцем Гук С.В була винесена постанова про арешт його активів, яка була негайно спрямована до виконання. Як наслідок, все його рухоме та нерухоме майно було арештовано, а кошти з карткового рахунку списані в рахунок погашення боргу. Крім того, його було внесено до реєстру боржників. У подальшому 20 лютого 2023 року державним виконавцем була складена друга довідка про заборгованість по аліментам на іншу суму - 49 308,66 грн.

Не погоджуючись з такими діями державного виконавця він звернувся до суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця (справа № 643/17150/18). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова дії державного виконавця щодо складення довідки про заборгованість у розмірі 108 543,12 грн та постанови про накладання арешту були визнані неправомірними. Постановою Харківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року дії державного виконавця щодо складення довідки про заборгованість у розмірі 49 308,66 грн були також визнані неправомірними.

Вказав, що з 06 лютого 2023 року по 12 липня 2023 року він вимушений був не використовувати власний транспортний засіб, аби запобігти його вилученню на штрафний майданчик. Він не зміг працевлаштуватися з використанням власного транспортного засобу, що ускладнило його повсякденне життя.

Крім того, у той же період він вимушений був обмежити користування своєю банківською карткою, що завдавало багато незручностей, пов`язаних з блокуванням карткового рахунку.

Зазначив, що був шокований, коли дізнався про розмір боргу, оскільки не мав можливості його сплатити, мав проблеми з працевлаштуванням, з того часу постійно мав зіпсований психологічний стан через несправедливі дії щодо себе з боку державного органу.

Неправомірні дії державного виконавця спричинили у нього тривалий емоційний розлад і як наслідок він відчув погіршення стану здоров`я: з`явився підвищений тиск, головні болі.

Виходячи з глибини страждань, вважав, що справедливим розміром відшкодування завданої моральної шкоди буде грошова компенсація у розмірі 108 000,00 грн.

Просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України 108 000,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої неправомірними діями старшого державного виконавця Салтівського відділу ДВС у м. Харкові ОСОБА_2 при виконанні ним своїх службових обов`язків.

09 жовтня 2023 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому воно просило відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що стягнення з органу Казначейства матеріальної та моральної шкоди не допускається. Встановлення факту порушення само по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди.

06 листопада 2023 року від Салтівського відділу ДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що у позовній заві відсутні будь-які докази заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що саме по собі звернення до суду за захистом своїх прав не свідчить про спричинення моральної шкоди. Посилання позивача на те, що саме зроблений державним виконавцем неправильний розрахунок суми заборгованості по аліментам потягнув за собою стан шоку, поганий психологічний стан та погіршення здоров`я, не підтверджено будь-якими доказами. Заборгованість позивача по аліментам дійсно мала місце, тому арешт, який тривав з 06 лютого 2023 року до 19 липня 2023 року, не був безпідставним, а ризик вилучення автомобіля є лише припущенням позивача. ОСОБА_1 як батьку очевидно було відомо про наявність у нього сина, обов`язок по утриманню якого покладається на батьків, а також судового провадження стосовно стягнення з нього аліментів, а тому ці обставини не можуть спричиняти йому моральної шкоди. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо наявності хворобливого психологічного стану, розладів здоров`я, обмежень у користуванні майном до суду не надано.

На вказане судове рішення 23 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Коваль О.М. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем 06 лютого 2023 року без отримання інформації з місця роботи боржника була складена необ`єктивна довідка про заборгованість по аліментам у розмірі 108 543,12 грн, на підставі якої була винесена постанова про арешт усього майна боржника. 20 лютого 2023 року державним виконавцем Гук С.В. була складена друга довідка про заборгованість по аліментах на суму 49 308,66 грн. Внаслідок цього він змушений був звертатись до суду зі скаргою. Дії державного виконавця ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2023 року та постановою Харківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року визнані неправомірними. Відповідальність за правильне складання документу державного органу лежить саме на цьому органі, а з`ясування розміру заборгованості зі сплати аліментів не входить до компетенції суду. Без повідомлення про заборгованість при зверненні до банку він отримав відмову у здійсненні банківської операції у зв`язку з постановою про арешт майна, що спричинило погіршення його емоційного стану. Суд помилково зазначив, що погіршення стану здоров`я не було підтверджено будь-якими доказами. Його психологічний стан, пов`язаний з накладенням на нього великого боргу, який для нього був несправедливим, знаходився значно нижче нормального стану пересічної людини. Арешт майна давав підставу для арешту у тому числі транспортного засобу, що змушувало його відмовитись від користування транспортним засобом на весь час дії постанови про арешт. Суд не надав оцінки безпідставному обмеженню прав з 06 лютого 2023 року по 19 липня 2023 року, посилаючись на загальновідомі положення про обов`язки батьків по утриманню своїх дітей.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представники Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 20 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 25 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 181-182).

Крім того, ОСОБА_1 26 листопада 2024 року про день, час та місце судового засідання повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 169).

Салтівським відділом ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року (а.с. 174).

ГУ ДКСУ в Харківській області отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року (а.с. 175).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Коваля О.М., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ Міністерства юстиції від 22 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59184201 з примусового виконання виконавчого листа № 643/17150/18, виданого 16 травня 2019 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків та доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 27 листопада 2018 року і до досягнення ним 23-річного віку (а.с. 64-65).

Постановою державного виконавця від 01 липня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника та направлено постанову до ДПТНЗ «ЦПТО № 3 м. Харкова» (а.с. 66).

Постановою державного виконавця від 26 січня 2021 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника (а.с. 79 зворот).

31 січня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з ДПТНЗ «ЦПТО № 3 м. Харкова» (а.с. 71).

03 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ зроблений розрахунок заборгованості по аліментам за період з 27 листопада 2018 по 31 січня 2023 року, відповідно до якого заборгованість по сплаті аліментів за боржником ОСОБА_1 складає 108 543,12 грн. Розрахунок було зроблено відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України та з розрахунку 1/4 частини від середньомісячної заробітної плати, що склалася в регіоні згідно з даними Харківського обласного управління статистики Харківської області (а.с. 77 зворот - 78).

Постановами державного виконавця від 06 лютого 2023 року накладено арешти на майно та кошти боржника.

17 лютого 2023 року на запит державного виконавця ДПТНЗ «ЦПТО № 3 м. Харкова» надано звіт про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого з серпня 2019 року по січень 2023 року ОСОБА_1 нараховано 298 425,98 грн заробітної плати, утримано аліментів 98 511,87 грн (а.с. 74 зворот - 75).

20 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ складено новий розрахунок, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з 27 листопада 2018 року по 14 лютого 2023 року та станом на 14 лютого 2023 року складає 49 308,66 грн (а.с. 72 зворот -73).

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гука С.В. у виконавчому провадженні № 59184201.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2023 року по справі № 643/17150/18 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гука С.В. щодо складання довідки про його заборгованість по аліментах від 03 лютого 2023 року визнано неправомірними та скасовано постанову від 06 лютого 2023 року про арешт коштів боржника (а.с. 6-10).

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2023 року у частині вирішення скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання розрахунку від 20 лютого 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гука С.В. щодо складення довідки про заборгованість ОСОБА_1 від 20 лютого 2023 року в розмірі 49 308,66 грн (а.с. 11-16).

19 липня 2023 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 19 липня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Того ж дня винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, а також постанову про зняття арешту з коштів та направлено до банків на виконання, постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 17-24, 89-99).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з його боку мала місце заборгованість зі сплати аліментів, тож накладення арешту на його майно і кошти та застосування до нього інших обмежень у правах було виправданим, йому було відомо про свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина, а саме по собі оскарження дій державного виконавця зі складання довідок про заборгованість не свідчить про наявність моральної шкоди.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 59184201 від 19 липня 2023 року, ОСОБА_1 у період з квітня 2021 року по 13 лютого 2023 року щомісяця мав переплату за аліментами. Станом на 13 лютого 2023 року переплата складала 31 699,77 грн (а.с. 89).

Разом з тим, внаслідок неправомірних дій державного виконавця зі складання довідок про заборгованість від 06 лютого 2023 року та 20 лютого 2023 року, що встановлено судовими рішеннями у справі № 463/17150/18 за його скаргою на дії державного виконавця, 06 лютого 2023 року на майно та кошти ОСОБА_1 було накладено арешт, майно оголошено у розшук, накладено інші обмеження на його права (обмежено у праві виїзду за межі України, полювання, користування зброєю, керування транспортними засобами), крім того, відомості про нього 03 лютого 2023 року були внесені до Єдиного реєстру боржників.

Зазначені обмеження прав скасовані відповідними постановами державного виконавця лише 19 липня 2023 року, тобто тривали протягом 6 місяців.

При цьому, підстав для застосування до ОСОБА_1 таких обмежень, що перешкоджали йому користуватись і розпоряджатись своїм майном та коштами, як вбачається з розрахунку від 19 липня 2023 року, не було.

У зв`язку з цим позивач змушений був звертатись до суду за оскарженням дій та постанови державного виконавця про арешт коштів, що не входить до його звичайного способу життя.

Викладені обставини призвели до порушення прав позивача, що проявилося у душевних стражданнях, переживаннях, почутті несправедливості, а також до необхідності змін у способі життя та додаткових зусиль для його організації.

Таким чином, оскільки судовими рішеннями встановлено неправомірність дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 59184201, зокрема незаконність довідок про розмір заборгованості по сплаті аліментів та постанови про арешт коштів боржника, з урахуванням того, що позивач змушений був в судовому порядку захищати своє порушене право, оскаржуючи відповідні дії державного виконавця, до нього безпідставно протягом шести місяців застосовувались обмеження у правах, колегія суддів дійшла висновку, що такі обставини є підставою для відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 204/3138/21, провадження № 61-18667св23.

Водночас, ОСОБА_1 не надано суду доказів погіршення стану його здоров`я та неможливості працевлаштуватися саме у зв`язку із діями державного виконавця, тому його доводи щодо необхідності відшкодування моральної шкоди в розмірі 108 000,00 грн колегія суддів вважає необґрунтованими.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , ступінь вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також вимоги розумності і справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Отже, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Державного бюджету України 3000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного казначейства України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 3000 (три тисячі) грн 00 коп у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина