Дата документу 19.03.2025 Справа № 335/8446/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8446/23 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження №22-ц/807/464/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Трофимової Д.А. Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ями Дмитра Миколайовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 04 жовтня 2021 року працював в КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради на посаді директора з соціальних питань, прийнятий на роботу на підставі заяви і наказу (розпорядження) №147к від 01 жовтня 2021 року. Наказом № 95 к від 07 серпня 2023 року про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено з посади з підстави відсутності на роботі та інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль (пункт 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП). Позивач вважає звільнення незаконним з наступних підстав.

Згідно з посадовою інструкцією директора з соціальних питань, затвердженою 28 жовтня 2021 року, до його обов`язків віднесено, зокрема, забезпечення розробки і реалізації програм і планів соціального розвитку, проведення досліджень всіх виробничих процесів на підприємстві, що вимагає постійного контакту з трудовими колективами перш за все виробничих підрозділів.

Після початку відкритої збройної агресії РФ окупантами було захоплено 3/4 території області, реально доступним для контакту залишився лише один виробничий підрозділ у м.Вільнянську, з яким позивач продовжував підтримувати робочий зв`язок. Контакту з іншими виробничими підрозділами Позивач не мав, а тому не виникало необхідності постійно перебувати в офісному приміщенні КП, спілкування з робочих питань з керівником КП та іншими посадовими особами позивач здійснював регулярно, але переважно дистанційно і приїжджав до офісного приміщення лише тоді, коли в цьому виникала необхідність. Позивач зазначає, що його поточне місцезнаходження завжди було відомо керівникові КП, і він мав можливість викликати Позивача у будь-який час, і такою можливістю користувався, про що свідчать дані оператора мобільного зв`язку, тому вважає, що твердження про "відсутність з невідомих причин протягом 4 місяців поспіль" не відповідає дійсності і нічим не підтверджено. Інформація про причини того, що позивач не перебуває постійно в офісному приміщенні, була відома керівництву КП, і з цього приводу ніяких зауважень або заперечень не було.

Таким чином, вважає, що звільнення проведено без законної на те підстави, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України відповідач зобов`язаний поновити позивача на попередній роботі.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора КП «Облводоканал» ЗОР №95к від 07 серпня 2023 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 та поновити його в КП «Облводоканал» ЗОР на посаді директора із соціальних питань з 07 серпня 2023 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року позовні вимоги залишенні без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Яма Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив позовні вимоги, не врахував, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що звільнення позивача проведено без законної на те підстави, зауваживши, що його поточне місцезнаходження завжди було відомо керівникові КП, він мав можливість віднайти і викликати ОСОБА_1 у будь-який час, і такою можливістю користувався, про що свідчать дані оператора мобільного зв`язку. Тому твердження про відсутність ОСОБА_1 з невідомих причин протягом 4 місяців нічим не підтверджено. Інформація про причини того, що заявник не перебуває постійно в офісному приміщенні, була відома керівництву КП, і з цього приводу ніяких зауважень або заперечень не було. Судом не враховано, що пункт 8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України містить дві обов`язкові підстави для припинення трудового договору за вказаним пунктом, а саме відсутність працівника на робочому місці понад чотирьох місяців та інформації про причини такої відсутності, тобто в момент прийняття рішення про звільнення, керівник має переконатись в наявності двох зазначених підстав, оскільки саме їх сукупність є підставою для законного звільнення.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

КП «Облводоканал» Запорізької міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а саме через систему «Електронний Суд» ( т. 1 а.с. 257) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки КП «Облводоканал» Запорізької міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності останнього.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04 жовтня 2021 року до 07 серпня 2023 року. Станом на день звільнення Позивач перебував на посаді директора з соціальних питань (т.1 а.с.5,7).

Згідно наказу № 147 к від 01 жовтня 2021 року про прийняття Позивача на роботу, визначені умови роботи: основна, тривалість робочого тижня 40 год.

Відповідно до посадової інструкції Директора із соціальних питань, затвердженої 28 вересня 2021 року, з якою ознайомлений позивач 04 жовтня 2021 року, безпосереднім керівником директора із соціальних питань є генеральний директор КП «Облводоканал» ЗОР (т.1 а.с.8-18).

Наказом керівника підприємства від 07 серпня 2023 року № 95к про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 звільнено 07 серпня 2023 року з посади Директора із соціальних питань з причини відсутності на роботі та інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль, на підставі п. 8-3 ч.1 ст. 36 КЗпП (т.1 а.с.6).

Згідно з Наказом від 01 березня 2022 року № 50/1 «Про табелювання працівників АУП», у зв`язку з відсутністю зв`язку та інформації щодо місця знаходження, з 01 березня 2022 року в табелі обліку робочого часу проставлявся код «НЗ» (щодо неявки працівника з нез`ясованих причин) працівникам апарату управління КП «Облводоканал», зокрема і відносно Директора із соціальних питань ОСОБА_1 (т.1 а.с.37).

Згідно доповідної записки начальника ВК КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради ОСОБА_2 від 03 квітня 2023 року, генерального директора КП «Облводоканал» проінформовано про відсутність на роботі ОСОБА_3 , який про причини відсутності не повідомляв, з будь-якою заявою не звертався (т.1 а.с.56).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 01 від 03 квітня 2023 року складеного заступником директора технічного ОСОБА_4 , помічником керівника Ксенією Чернишовою, інспектором відділу кадрів Юлією Макаренко, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР Валентиною Лисенко, про те, що 03 квітня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 09-43, 08-48, 10-26, 10-30 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.57).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №02 від 03 квітня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 03 квітня 2023 року вони о 14-30 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі 03 квітня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.58).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 03 від 07 квітня 2023 року складеного директором з економіки та фінансів Вадима Медведського, заступником директора технічного Олега Матяш, помічником керівника Ксенією Чернишовою, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що з 03 квітня 2023 року по 07 квітня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 09-15, 11-34 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.59).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №04 від 07 квітня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 07 квітня 2023 року вони о 14-18 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 07 квітня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.60).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 05 від 04 травня 2023 року складеного директором з економіки та фінансів Вадима Медведського, заступником директора технічного ОСОБА_4 , помічником керівника Ксенією Чернишовою, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що з 03 квітня по 04 травня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 11-15, 12-18 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.61).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №06 від 04 травня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 04 травня 2023 року вони о 15-21 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 04 травня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.62).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 07 від 05 червня 2023 року складеного директором з економіки та фінансів Вадима Медведського, заступником директора технічного ОСОБА_4 , помічником керівника Ксенією Чернишовою, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що з 03 квітня по 05 червня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 11-35, 11-38 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.63).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №08 від 05 червня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 05 червня 2023 року вони о 11-40 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 05 червня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.64).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 09 від 05 липня 2023 року складеного директором з економіки та фінансів Вадима Медведського, заступником директора технічного ОСОБА_4 , помічником керівника Ксенією Чернишовою, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що з 03 квітня по 05 липня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 12-50, 12-52 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.65).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №10 від 05 липня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 05 липня 2023 року вони о 16-38 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 05 липня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.66).

Згідно акту КП «Облводоканал» № 11 від 07 серпня 2023 року складеного директором з економіки та фінансів Вадима Медведського, заступником директора технічного ОСОБА_4 , помічником керівника Ксенією Чернишовою, членом профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що з 03 квітня по 07 серпня 2023 року директор із соціальних питань ОСОБА_5 був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, з 08-00 до 17-00. Для того щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_3 , з номеру телефону НОМЕР_1 на гучномовному зв`язку телефонували цього дня о 09-30, 09-33 год на номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 , інші мобільні номери телефону в особистій ОСОБА_3 відсутні, абонент знаходиться поза зоною досяжності (т.1 а.с.67).

Згідно з акту КП «Облводоканал» №12 від 07 серпня 2023 року, складеного головним механіком ОСОБА_6 , заступник директора технічного ОСОБА_7 , помічник керівника Ксенії Чернишової, члена профспілкового комітету КП «Облводоканал» ЗОР ОСОБА_8 , про те, що 07 серпня 2023 року вони о 16-40 год відвідали адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ) директора із соціальних питань ОСОБА_3 , щоб з`ясувати причину відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 07 серпня 2023 року. Під час їхнього візиту за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, на неодноразові дзвінки в омофон ніхто не відповів. Сусіди повідомити будь-яку інформацію не змогли (т.1 а.с.68).

Згідно доповідної записки Начальника ВК КП «Облводоканал» Валентини Лисенко від 07 серпня 2023 року, проінформовано Генерального директора про вжиті заходи зі з`ясування причин відсутності на роботі з 03 квітня 2023 року по 07 серпня 2023 року директора з соціальних питань Григорія Лизогуба та повідомлено про те, що про причини відсутності на роботі він відділ кадрів не попереджав, не звертався з будь-якою заявою. Таким чином, відсутній на роботі та неможливо отримати інформацію про причини його відсутності понад чотири місяці поспіль, з 03 квітня 2023 року по 07 серпня 2023 року (т. 1 а.с.69).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з початку збройної агресії (з 24 лютого 2022 року) ОСОБА_1 не з`являвся на робочому місці, яке визначено за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 129-а, що не заперечувалось останнім у судовому засіданні під час судового розгляду. Відповідачем, у відповідності до вимог діючого законодавства, під час винесення Наказу № 95 к від 07 серпня 2023 року одночасно дотримано наявність двох обов`язкових умов: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль: Позивач був відсутній на робочому місці протягом більш тривалого терміну, а саме з лютого 2022 року, але з урахуванням відліку часу з дати набрання чинності Законом від 01 липня 2022 року № 2352-IX з 19 липня 2022 року, та фіксації його відсутності на робочому місці Відповідачем у справі - 4 місяці відсутності працівника з 03 квітня 2023 року по 07 серпня 2023 року; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль, при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності. Жодної комунікації між позивачем та відповідачем в період відсутності позивача на робочому місці в період, встановлений судом, не встановлено та позивачем не підтверджено. Отже, суд прийшов до висновку, що позивача на законних підставах звільнено, відповідно наказу від 07 серпня 2023 року № 95к відповідно до пункту 8-3 статті 36 КЗпП України через відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, тому підстави для визнання незаконним та скасування наказу відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору містяться у статті 36 КЗпП України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і триває досі.

15 березня 2022 року прийнято Закон України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» цього Закону главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено пунктом 2 такого змісту:

«2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Положення Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Із набранням чинності 19 липня 2022 року Закону № 2352-IX, серед іншого, частину першу статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3 такого змісту: 8-1) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою чи про оголошення її померлою; 8-2) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим; 8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Чотири місяці рахуються від дня, коли Закон № 2352-IX набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

При чому цю підставу (пункт 8-3 частини першої статті 36 КЗпП України) для припинення трудового договору не слід ототожнювати зі звільненням у зв`язку з прогулом (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад чотири місяці поспіль; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад чотири місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

У випадку невиконання одночасно двох вищенаведених умов звільнення відповідно до такої підстави може бути визнано судом незаконним, наприклад, якщо працівник доведе, що протягом чотирьох місяців інформував роботодавця про причини своєї відсутності.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що його відсутність на робочому місці була цілком законна, оскільки він працював дистанційно, і про це керівництву КП «Облводоканал» ЗОР було достеменно відомо.

Відповідно до статті 60 -2 КЗпП України, дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

Типова форма трудового договору про дистанційну роботу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин.

Укладення трудового договору про дистанційну роботу за наявності небезпечних і шкідливих виробничих (технологічних) факторів забороняється.

У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому.

При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.

За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу.

Порядок і строки забезпечення працівників, які виконують роботу дистанційно, необхідними для виконання ними своїх обов`язків обладнанням, програмно-технічними засобами, засобами захисту інформації та іншими засобами, порядок і строки подання такими працівниками звітів про виконану роботу, розмір, порядок і строки виплати працівникам компенсації за використання належних їм або орендованих ними обладнання, програмно-технічних засобів, засобів захисту інформації та інших засобів, порядок відшкодування інших пов`язаних з виконанням дистанційної роботи витрат визначаються трудовим договором про дистанційну роботу.

У разі відсутності у трудовому договорі положення про забезпечення працівників необхідними для виконання ними своїх обов`язків обладнанням, програмно-технічними засобами, засобами захисту інформації та іншими засобами таке забезпечення покладається на роботодавця, який організовує встановлення та технічне обслуговування відповідних засобів, а також оплачує витрати, пов`язані з цим.

Працівнику, який виконує дистанційну роботу, гарантується період вільного часу для відпочинку (період відключення), під час якого працівник може переривати будь-який інформаційно-телекомунікаційний зв`язок з роботодавцем, і це не вважається порушенням умов трудового договору або трудової дисципліни. Період вільного часу для відпочинку (період відключення) визначається у трудовому договорі про дистанційну роботу.

Працівник може вимагати від роботодавця тимчасове, строком до двох місяців, переведення на дистанційну роботу, якщо на робочому місці стосовно нього були вчинені дії, що містять ознаки дискримінації. При цьому роботодавець може відмовити працівнику в такому переведенні, якщо виконання дистанційної роботи не можливе, зважаючи на трудову функцію працівника, а також якщо працівник не навів фактів, які підтверджують, що дискримінація, сексуальне домагання чи інші форми насильства мали місце.

На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять письмового наказу або розпорядження КП «Облводоканал» ЗОР про дистанційну роботу.

Позивач, не заперечуючи відсутність на робочому місці з початку збройної агресії (з лютого 2022 року) та до звільнення з посади, зазначає, що постійно виконував свої посадові обов`язки дистанційно, постійно підтримував зв`язок з робочих питань з керівниками структурних підрозділів та мав спілкування з керівництвом.

Проте, доказів того, що ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки дистанційно з лютого 2022 року до моменту його звільнення, матеріали справи також не містять.

Надані ОСОБА_1 роздруківки з`єднань оператора мобільного зв`язку не містять відомостей про те між ким відбувались телефонні розмови та їх зміст, тому суд першої інстанції правильно виснував про відсутність підстав брати вказані роздруківки як доказ по справі.

Відповідно до листа КП «Облводоканал», який було направлено на адресу апеляційного суду вбачається, що КП « Облводоканал» ЗОР запроваджував дистанційну роботу виключно для працівників підприємства, які подали керівництву відповідну заяву. Позивач жодних заяв щодо запровадження йому дистанційної роботи не подавав, тому ОСОБА_1 не було надано право працювати дистанційно та відповідно, жодних наказів КР « Обводоканал» ЗОР не виносив ( т. 2 а.с.28).

Отже, належних, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що позивачу ОСОБА_1 була надано параво працювати дистанційно, матеріали справи не містять. Як і не містять доказів про звіт виконаної роботи позивачем за період, який є предметом цього позову.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що відносно нього була запроваджена дистанційна робота, та що він виконував роботу дистанційно є безпідставними та не заслуговують на увагу.

У зв`язку із відсутністю документально підтвердженої інформації про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі та з метою з`ясування причин його відсутності, представниками КП «Облводоканал» ЗОР раз на місяць здійснювався виїзд за місцем реєстрації Позивача, факт відсутності позивача на робочому місці та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль зафіксований відповідними актами, наказом та табелями обліку робочого часу, наданими відповідачем, переліченими вище і не спростованими позивачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що в період часу з квітня 2023 року по вересень 2023 року позивач надавав відповідачу відповідні заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, як то, письмові звернення через засоби поштового зв`язку, звернення на робочу електронну пошту КП «Облводоканал» з поясненнями щодо тривалої відсутності на роботі.

Факт відсутності позивача на робочому місці інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль ( з квітня 2023 року по серпень 2023 року) підтверджується наданими відповідачем, переліченими вище доказами і не спростовано позивачем у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

При розгляді даної справи судом вірно встановлено, та ураховується колегією суддів, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).

Так, у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Із лютого 2022 року до серпня 2023 року Позивач, за умови добросовісності його дій, міг усвідомлювати, що він не з`являється на роботі, не виконує свої посадові обов`язки та не отримує заробітну плату. У зазначений період часу він не звертався до роботодавця із будь-якими заявами, зокрема про надання відпусток, переведення на дистанційну роботу, зміну умов праці та ін. Натомість, Законом не визначено обов`язку роботодавця вчиняти дії, направлені на розшук працівника, який не з`являться на роботі, а лише переконатися у фактичній відсутності працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль та відсутності інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль.

Жодної комунікації між позивачем та відповідачем в період відсутності позивача на робочому місці в період, встановлений судом, не встановлено та позивачем не підтверджено.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції перийшов до вірного висновку, що відповідачем, у відповідності до вимог діючого законодавства, під час винесення Наказу № 95 к від 07.08.2023 року одночасно дотримано наявність двох обов`язкових умов: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль: Позивач був відсутній на робочому місці протягом більш тривалого терміну, а саме з лютого 2022 року, але з урахуванням відліку часу з дати набрання чинності Законом від 01.07.2022 № 2352-IX з 19.07.2022, та фіксації його відсутності на робочому місці Відповідачем у справі - 4 місяці відсутності працівника з 03.04.2023 року по 07.08.2023 року; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль, при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності.

Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та визнання незаконним і скасування оскаржуваного наказу роботодавця, що виданий відповідно до положень п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та поновлення позивача на роботі.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Аеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника - адвоката Ями Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 березня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Трофимова Д.А.