Справа № 126/475/21
Провадження № 22-ц/801/716/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуСправа № 126/475/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні справу № 126/475/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13.01.2025, ухвалене у складі судді Гуцола В. І. в приміщенні суду в м. Бершадь, -

в с т а н о в и в :

2.03.2021 ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, який поданий засобами поштового зв`язку /т. 1 а. с. 16/ до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому, посилаючись на положення статей 625, 1049 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 444258,28 грн, де 422250 грн сума боргу за договором позики, 16710,48 грн інфляційне збільшення, 5297,80 грн штрафні санкції; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн /т. 1 а. с. 6/ та 3534 грн /т. 1 а. с. 107, 116/.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.01.2020 до позивача звернулась його знайома ОСОБА_2 з проханням позичити їй гроші в сумі 12000 доларів США на строк в один рік. Враховуючи те, що він добре знав відповідачку, погодився на її прохання. Відповідач 17.01.2020 написала розписку від свого імені про зобов`язання повернути кошти позивачу в сумі 12000 доларів США через рік, а саме 31.12.2020, які він їй передав у борг. Відповідач свої зобов`язання згідно договору позики не виконала і не виплатила кошти у розмірі 12000 доларів США, які були нею позичені. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак вона їх не повертає.

Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 позов задоволено /т. 1 а. с. 183-186/.

31.05.2023 ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано заяву (вх № 3902/2023) про перегляд заочного рішення від 21.09.2022 /т. 1 а. с. 196-200/.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 27.09.2023 поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 21.09.2022. Заяву задоволено. Заочне рішення від 21.09.2022 скасовано. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження /т. 1 а. с. 231-232/.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13.01.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 444258,28 грн., з яких: 422250 грн сума боргу за договором позики, 16710,48 грн інфляційне збільшення, 5297,80 грн штрафні санкції. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4442 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу (вх № 1775 від 14.02.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6663 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що сторони проживали тривалий час разом без реєстрації шлюбу, вели спільний побут. Позивач вів суд в оману щодо фактичних обставин справи та підмінив поняття стягнення боргу та добровільну оплату навчання цивільної дружини; ОСОБА_2 не видавались та не складались жодні розписки на ім`я позивача, надана позивачем розписка є підробленою, складена іншою особою. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 7.03.2024 призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням сторони позивача. Ухвалою від 27.03.2024 провадження у справі поновлено для надання додаткових матеріалів (документів) необхідних для проведення експертизи. Ухвалою від 6.11.2024 підготовче провадження по справі закрито без проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідач знаходиться за межами України, у зв`язку з чим, її особиста присутність для надання зразків підпису була неможлива у час, коли надійшло клопотання експерта.

24.02.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 2070) ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, представник просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

19.03.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшла на електронну пошту о 10:38 год заява (вх № 995) Монастирної І. О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи у зв`язку з нестабільним відключенням світла в Одесі та Одеській області та неможливістю підключитись до відеоконференції.

Суд апеляційної інстанції, ознайомившись із поданою заявою, думкою представника позивача, дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з тих підстав, що саме за заявою адвоката Монастирної І.О. апеляційний суд ухвалив провести судове засідання, призначене на 19.03.2025 об 11:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua. Представник відповідача вибрала розгляд справи в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, а не шляхом з`єднання з іншим судом, тобто розпорядилась своїми правами на власний розсуд; доказів неможливості участі у розгляді справи в режимі відеоконференції з поважних причин представником суду не надано.

Таким чином, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції (частина п`ята статті 212 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (стаття 372 ЦПК України).

За таких обставин у задоволенні заяви представника відповідача слід відмовити через її необґрунтованість.

У судовому засіданні представник позивача Рижавський С. С. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи /т. 2 а. с. 182 зворотна сторона, 187/.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до розписки від 17.01.2020 ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 12000 доларів в період з травня 2019 року. І зобов`язується віддати до 31.12.2020 /т. 1 а. с. 42/.

У зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 за договором позики утворилась заборгованість, яка станом на час подання позову, відповідно до розрахунків позивача, становить 444258,28 грн, де 422250 грн сума боргу за договором позики, 16710,48 грн інфляційне збільшення, 5297,80 грн штрафні санкції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблений за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що ОСОБА_1 звертаючись у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 444258,28 грн, де 422250 грн сума боргу за договором позики, 16710,48 грн інфляційне збільшення, 5297,80 грн штрафні санкції. В позові зазначив, що відповідні розрахунки калькуляції зобов`язується подати до суду до моменту судового розгляду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Суд першої інстанції задовольняючи позов, не перевірив розрахунок позивача, не навів в рішенні власного розрахунку та не зазначив період за який стягнуто з відповідача інфляційні витрати та не визначився із правовим змістом штрафних санкцій, які просив стягнути позивач.

Позивач в позові зазначив, що сума заборгованості за договором позики від 17.01.2020 визначена станом на дату подання позову, виходячи з офіційного курсу НБУ в розмірі 422250 грн.

Разом з тим, відповідно до інформації про офіційний курс НБУ долара США станом на 2.03.2021 (день подання позову) курс долара США становив 28,0007 грн. З огляду на зазначене, станом на 2.03.2021 сума боргу по договору позики від 17.01.2020 становить 336008,40 грн (12000 х 28,0007 (офіційний курс НБУ долар США) = 336008,40 грн).

Позивачем не надано суду власного розрахунку суми боргу за договором позики від 17.01.2020.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму боргу за договором позики в гривнях станом на 2.03.2021 (день подання позову) в розмірі 336008,40 грн.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача інфляційне збільшення та штрафні санкції.

Колегія суддів враховує, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів особи, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторінта надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 27.11.2019 у справі №340/385/17 про те, що стягнення боргу за розпискою в іноземній валюті може відбуватись за вибором кредитора й у гривні.

У даній постанові від 27.11.2019 року ВП ВС зазначила про те, що правомірнім є нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право заявити вимогу про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до змісту розписки від 17.01.2020 ОСОБА_2 взято в борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 12000 доларів в період з травня 2019 року, які зобов`язується віддати до 31.12.2020. Тобто порушення зобов`язання відповідачем за договором позики з повернення коштів почалось з 1.01.2021. В позовній заяві позивач не зазначив період здійснення розрахунку заборгованості інфляційних витрат та 3 % річних.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача повідомив, що нарахування здійснювалось до подання позову до суду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційній витрати та 3 % річних за період з 1.01.2021 по 2.03.2023 (день подання позову до суду).

Стосовно розрахунку інфляційних витрат, апеляційний суд наводить власний розрахунок : 336008,40 х 101,3 % (січень 2021) = 4368,11 грн; 336008,40 х 101 % (лютий 2021) = 3360,08 грн; 336008,40 х 101,7 (березень 2021) = 5712.14 : 31 = 183,26 х 2 = 368,52 грн. Отже, доведеним є розмір інфляційних витрат 8096,71 грн (4368,11+3360,08+368,52).

Стосовно розрахунку (3 % річних) апеляційний суд наводить власний розрахунок : 336008,40 х 3 % (період з 1.01.2021 по 2.03.2021) = 10080,25 : 365 х 61 = 1684,64 грн. Отже, доведеними є розмір 3 % річних 1684,64 грн.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість та доведеність позовних вимог. В іншій частині позовні вимоги є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що сторони проживали тривалий час разом без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, тому позивач вів суд в оману щодо фактичних обставин справи та підмінив поняття стягнення боргу та добровільну оплату навчання цивільної дружини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем надано суду розписку від 17.01.2020 про отримання в борг відповідачем від відповідача 12000 доларів, які відповідач зобов`язувалась повернути 31.12.2020. Відповідачем не спростована зазначена розписка, доказів повернення коштів суду не надано.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не видавались та не складались жодні розписки на ім`я позивача, надана позивачем розписка є підробленою, складена іншою особою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки надана позивачем розписка не спростована позивачем. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у суді апеляційної інстанції відповідачем не подано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 7.03.2024 було призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням сторони позивача, однак експертизу проведено не було, так як відповідач знаходиться за межами України, у зв`язку з чим, її особиста присутність для надання зразків підпису була неможлива у час, коли надійшло клопотання експерта, колегія суддів не вважає такими, що спростовують позовні вимоги, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що розписка від 17.01.2020 написана не нею, а іншою особою.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 17.01.2020 в розмірі 345789,75 грн, з них 336008,40 грн сума боргу, 8096,71 грн інфляційні витрати (в період з 1.01.2021 по 2.03.2021), 1684,64 грн 3 % річних (в період з 1.01.2021 по 2.03.2021).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, відтак розподіл судового збору слід здійснити пропорційно до задоволеної частин позовних вимог.

Апеляційним судом наводиться розрахунок розподілу судових витрат.

345789,75 х 100 : 444258,28 = 77,83 % (розмір вимог задоволений судом);

4442,58 (розмір судового збору сплачений позивачем при поданні позовної заяви) х 77,83 %. = 3457,66 грн (розмір судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог);

7199,80 (6663 (за подання апеляційної скарги) + 536,80 (за подання заяви про перегляд заочного рішення /т. 1 а. с. 201/) х 22,17 % = 1596,19 (розмір судового збору, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволених вимог).

Враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1861,47 грн (3457,66 1596,19).

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина перша, друга статті 134 ЦПК України).

Звертаючи у суд з позовом, позивачем не зазначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу /т. 1 а. с. 5/.

Позивачем надано клопотання від 6.08.2021 про стягнення витрат, до якого додано : копію акта від 5.07.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг від 16.02.2021 /т. 1 а. с. 59-60/; прибутковий касовий ордер /т. 1 а. с. 61/; копію ордера від 2.04.2021 /т. 1 а. с. 28/. Повторно ці ж документи були подані до суду 3.09.2024 /т. 2 а. с. 111-113/

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем до позовної заяви не додано договір на правничу допомогу від 16.02.2021, що є підставою для відмови в стягнення витрат на таку допомогу, адже за відсутності у матеріалах справи договору про надання правової допомоги суд позбавлений можливості перевірити методику розрахунку гонорару, вартість години роботи чи певного виду послуги.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13.01.2025 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 345789,75 грн, з них 336008,40 грн сума боргу, 8096,71 грн інфляційні витрати (в період з 1.01.2021 по 2.03.2021), 1684,64 грн 3 % річних (в період з 1.01.2021 по 2.03.2021).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1861,47 грн.

В стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 20.03.2025.