РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

за участю представника позивача Віктора Давиденка,

представника відповідача Ігоря Курдибахи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів справу за позовом адвоката Давиденка Віктора Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» та ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним, скасування державної реєстрації, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Давиденко В.В. 12 серпня 2024 року звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати недійсним іпотечний договір, укладений між відповідачами, посвідчений 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. за реєстровим № 817; скасувати державну реєстрацію іпотеки нежитлової будівлі гаража площею 736,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, номер запису про іпотеку 28897713; скасувати державну реєстрацію обтяження нежитлової будівлі гаража, площею 736,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , номер запису обтяження 28897608.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року у справі №130/3055/16-ц стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, у розмірі 249046,03 грн. Товариством судове рішення не виконується. 27 травня 2024 року відкрито виконавче провадження із примусового виконання судового рішення. У ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» відсутні грошові кошти на рахунках, однак у власності є рухоме та нерухоме майно. Приватним виконавцем 5 червня 2024 року винесено постанову про розшук майна боржника, однак до часу звернення з позовом до суду майно боржника знайдено не було, оскільки ним приховується це майно. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у власності ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» перебуває нерухоме майно - нежитлова будівля гараж площею 736,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , однак воно обтяжене іпотекою згідно з іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» та ОСОБА_2 .. Отже, єдиним майном, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги стягувача, є майно, що перебуває в іпотеці. Іпотечний договір вчинений на шкоду кредитору, внаслідок укладення якого позивач не може задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника. Про фраудаторність іпотечного договору свідчить те, що він був укладений 13 листопада 2018 року, тобто під час судового розгляду спору між ОСОБА_1 та ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» про відшкодування шкоди. Зазначені обставини описані в постанові Вінницького апеляційного суду, яка набула законної сили. Отже, ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» передбачало для себе негативні наслідки у разі задоволення позову та можливість звернення стягнення на нерухоме майно. Іпотекодержателем за договором є ОСОБА_2 , який є єдиним учасником ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», іпотечним договором забезпечується виконання зобов`язання за договором про надання засновником ОСОБА_2 поворотної фінансової допомоги ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі». Тобто, спірний договір направлений не на реальне регулювання цивільних відносин між сторонами, а використовується ними для уникнення сплати боргу. ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» фактично господарською діяльністю не займається, а використовується Гуком В.О. для володіння майном. В даному випадку відбулось змішування майнових інтересів обох відповідачів, що нівелює їх майнову самостійність. Формальна юридична відокремленість відповідачів у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина «поняття корпоративної завіси», що відповідно до практики ЄСПЛ може відбуватися у випадках, коли учасник володіє значним пакетом акцій, який дозволяє йому одноосібно формувати волю юридичної особи, коли акціонер є активним, впливає на справи компанії, бере участь в оперативному управлінні (на відміну від акціонера, який не бере участі в оперативному управлінні компанією і лише очікує на дивіденди). Тобто, в усіх випадках, коли компанія та акціонер нерозривно пов`язані між собою (ідентифікуються як одне ціле) і було б їх штучним відокремлення (з урахуванням відмінностей в обставинах справи). Строк виконання іпотечного зобов`язання, згідно з пунктом 1.1. Іпотечного договору, 28 квітня 2020 року, він не продовжений, зміни не вносились, тобто строк скінчився. Однак, незважаючи на закінчення його дії, ОСОБА_2 не здійснює жодних активних дій щодо повернення йому боргу, що доводить доводи позивача про недобросовісність відповідачів під час вчинення цього договору. Про фраудаторність спірного іпотечного договору свідчать такі обставини: невиконання іпотекодавцем рішення суду про стягнення заборгованості; укладення іпотечного договору під час наявності судового спору; строк виконання договору скінчився 28 квітня 2020 року, однак іпотека не була ні припинена, ні продовжена; договірна оцінка предмета іпотеки в 5 разів менше за суму іпотечного зобов`язання. Тому позивач звертається з даним позовом до суду з метою захисту своїх майнових прав та просить його задовольнити.

На підтвердження позовних вимог представник позивачки надає копії таких документів: постанови Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року; постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №75144173 та постанови про розшук майна боржника; іпотечного договору від 13 листопада 2018 року; деталізованої інформаційної довідки від 1 липня 2024 року та витягу з ЄДР щодо ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі».

Представник позивачки адвокат Давиденко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснює, що ТОВ «Вантаж БІ.Ем.Джі» є боржником позивача ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року, згідно з якою з відповідача стягнуто матеріальну шкоду завдану як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, у розмірі 249046,03 грн. Однак відповідач матеріальну шкоду не відшкодовує, постанову суду не виконує. Позивачем було отримано виконавчий лист і звернуто його до виконання, відкрито виконавче провадження. Під час здійснення виконавчого провадження встановлено, що на рахунках ТОВ «Вантаж БІ.Ем.Джі» відсутні кошти, однак є у власності рухоме та нерухоме майно. Приватним виконавцем було здійснено розшук майна боржника і встановлено, що у власності є велика кількість транспортних засобів, однак встановити місце знаходження майна неможливо, так само як і здійснити звернення стягнення. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що у власності відповідача перебуває нежитлова будівля гараж площею 736,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке обтяжене іпотечним договором, укладеним між відповідачами, іпотекодавцем є ТОВ «Вантаж БІ.Ем.Джі», а іпотекодержателем ОСОБА_2 .. Сторона позивача вважає такий договір недійсним, оскільки він був укладений 13 листопада 2018 року, а судове провадження про стягнення боргу з ТОВ «Вантаж БІ.Ем.Джі» було у суді з 2016 року, тобто на момент укладення договору існувало судове провадження про стягнення з ТОВ «Вантаж БІ.Ем.Джі» заборгованості і відповідно боржник передбачав для себе такі негативні наслідки як звернення стягнення на нерухоме майно. Договір укладено між товариством та єдиним його учасником, який одночасно може приймати управлінські рішення, тобто забезпечення іпотеки не виконує своєї ролі, так як ОСОБА_3 є єдиним його учасником, що нівелює майнову самостійність товариства. Забезпеченням зобов`язання є договір про надання поворотної фінансової допомоги, як мала б бути повернута ОСОБА_3 ще в 2020 році, але на даний час зобов`язання не було ні продовжено, ні припинено, тобто кредитор не вчиняє жодних дій щодо його виконання. Всі ці обставини дають підстави вважати про формальність договору, який укладено на шкоду кредитору, і перешкоджає виконанню рішенню суду про стягнення боргу, а тому просить визнати його недійсним і скасувати державну реєстрацію іпотеки та обтяження нежитлової будівлі.

Позиція відповідачів

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений, в судові засідання жодного разу не з`явився, 9 січня 2025 року надіслав відзив на позовну заяву, у якому категорично не погоджується із пред`явленим позовом. У відзиві вказує, що ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» було створено у 2012 році чотирма учасниками, його частка становила 20%. Через події 2013-2014 років, які суттєво вплинули на фінансові спроможності підприємства, учасники, які сукупно володіли 80 відсотками статутного капіталу, прийняли рішення про вихід з бізнесу. ОСОБА_2 запропонував їм викупити їх частки і здійснити відчуження на його користь (договір від 16 жовтня 2016 року). На момент набуття 100% корпоративних прав у підприємстві всі транспортні засоби перебували у заставі учасників, у яких ОСОБА_2 викуплено корпоративні права. Враховуючи наявність у підприємства непогашених зобов`язань перед колишніми учасниками, було досягнуто домовленості про право зворотного викупу часток підприємства. На виконання домовленості між ОСОБА_2 та колишніми учасниками було досягнуто домовленості про їх право зворотного викупу часток підприємства, якщо протягом трьох років підприємство не здійснить повернення коштів, про що 1 листопада 2016 року було укладено договір купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі». Тобто, незважаючи на придбання корпоративних прав у розмірі 100%, існували ризики втрати ОСОБА_2 статусу єдиного учасника у разі неможливості виконання підприємством зобов`язань щодо повернення коштів за придбані автомобілі колишніми учасниками підприємства. В обумовлені строки підприємство не здійснило розрахунок за придбані автомобілі, і як наслідок на початку 2020 року колишні учасники повідомили ОСОБА_3 про повернення своїх часток в підприємстві, між ними було оформлено акт прийомупередачі часток, і ОСОБА_3 перестав бути єдиним учасником підприємства. Станом на 2020 рік через пандемію підприємство не мало можливості здійснювати підприємницьку діяльність, несло збитки і припинило здійснення перевезень та звільнило всіх водіїв. Твердження позивача спростовуються податковою звітністю за 2016 -2020 роки, коли підприємство отримувало прибутки. Частина доказів на спростування позовних вимог зберігається в м. Києві, однак через постійні обстріли внаслідок збройної агресії ОСОБА_2 не може їх надати.

До відзиву надає статут ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», копії договорів продажу.

Представник відповідача ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» Курдибаха І.І. подає відзив на позовну заяву, у якому вказує, що не погоджується із даним позовом, оскільки наведені позивачем обставини не відповідають дійсності, суперечать нормам матеріального права, позивач вдається до власних трактувань ряду обставин з метою створення у суду хибного уявлення про наявність ознак, які свідчать про фраудаторність (фіктивність) оспорюваного договору. Безпосередньою метою фраудаторних правочинів є унеможливлення стягнення боргу з особи, яка його вчиняє, на користь третіх осіб, тобто завдання шкоди кредиторам. Верховний суд пов`язує неможливість стягнення боргу з такими критеріями, як : після укладення такого правочину у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредиторами і після укладення такого договору боржник перестає бути платоспроможним. До матеріалів справи відповідачем ОСОБА_2 додано податкову звітність, з якої вбачається, що після укладення оспорюваного договору підприємство не стало неплатоспроможним, у відповідача 1 було інше майно грошові кошти, які надходили на рахунки підприємства, і за рахунок якого кредитори могли б задовольнити свої вимоги. Згідно з податковими деклараціями, підприємство за 2018 2019 роки отримало від підприємницької діяльності доходи в розмірі 93041000,00 грн, чистий прибуток підприємства становив 394 500 грн. Тобто, у разі ухвалення судом рішення на користь позивача про стягнення 249000 грн впродовж 2018 -2019 років, воно могло б бути виконане за рахунок готівкових коштів. Тому усі твердження позивача щодо фіктивності іпотечного договору спростовуються наданими стороною відповідача доказами і в задоволенні позову просить відмовити.

До відзиву представник надає копії наказів про звільнення водіїв автотранспортних засобів у квітні 2020 року та витяг з Єдиного реєстру боржників.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснює, що ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» заперечує проти позову, оскільки, як зазначено у відзиві, одним із ключових критеріїв у категорії справ про визнання правочину фраудаторним судом має бути встановлена наявність умислу учасників правочину на досягнення негативних наслідків для кредиторів. Верховний суд не виділяє окремого кредитора, а звертає увагу, що наслідком укладання такого договору створюються перешкоди для виконання зобов`язань учасниками такого правочину. Зокрема, наслідком укладання такого правочину, є те, що коли боржник чи потенційний боржник втрачає свою платоспроможність, або в результаті укладання такого правочину у володінні відповідача немає майна, на яке можливо звернути стягнення. Оспорюваний договір укладено у листопаді 2018 року, позивачем не наведено жодних доказів того, що після його укладення підприємство втратило платоспроможність і немає майна, на яке можна було б звернути стягнення. Позивач виокремлює себе з усієї маси кредиторів, які існували у підприємства за 2018-2020 роки. До відзиву додано виписку з єдиного реєстру боржників, з якого видно, що були відкриті численні виконавчі провадження і станом на сьогодні вони закриті, частково були виконання боргових зобов`язань, частково виконавчі провадження скасовані, що підтверджує, що у підприємства не було жодних умислів щодо невиконання рішення суду. Звертає увагу на податкову звітність підприємства, з якої видно, що за 2018 - 2019 роки через поточні рахунки підприємства проходили значні кошти, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про відсутність коштів у підприємства. Однак на той час у підприємства не було рішень судів про стягнення з них коштів. Судом першої інстанції цілком підставно у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди з відповідача було відмовлено, хоча в подальшому рішення і було скасоване апеляційним судом, але об`єктивно відповідач був переконаний у відсутності вини у ДТП, а тому жодного умислу в укладанні іпотечного договору не було. На той час було в наявності майно, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Дане виконавче провадження можливо також би було завершене, якби підприємство не припинило свою діяльність у 2020 році через пандемію корона вірусу та подальшу військову агресію. Строк виконання іпотечного договору скінчився у 2020 році, і те, що його дію не було продовжено, свідчить про ефективність виконання такого правочину. Не було необхідності в укладенні додаткових угод, оскільки за рахунок іпотечного майна засновник ОСОБА_2 міг задовольнити свої вимоги, які забезпечені цим іпотечним майном. За загальним правилом учасник товариства не зобов`язаний нести відповідальність за зобов`язання підприємства, і навпаки підприємство не зобов`язане нести відповідальність за зобов`язання свого учасника. Фактично ті грошові кошти, які були залучені ОСОБА_2 в якості поворотної фінансової допомоги, що підтверджується виписками з банківського рахунку, безпосередньо вказують, що ним вчинялись дії по залученню коштів з метою стабілізації фінансової ситуації на підприємстві. ОСОБА_2 надано пояснення щодо мети укладання договору, і надано договір, яким підтверджено, що у разі здійснення реєстрації учасниками підприємства за собою корпоративних прав він втратить право прийняття основних рішень, однак ніяким чином не уникнення відповідальності за невиконання рішення суду. Виходячи з усіх цих обставин, можна прийти до висновку, що позов абсолютно безпідставний. Автомобілі, які станом на сьогодні перебувають на балансі підприємства, з 2013 року перебувають у заставі, спочатку були у заставі банку, бо були придбані за кредитні кошти, в подальшому учасниками було здійснено погашення боргу, а в подальшому у 2015 році учасниками підприємств було погашено борг і в липні 2015 року отримано поручителями права за договорами застави. Тобто фактично, без згоди заставодержателів, ОСОБА_2 був позбавлений можливості вчиняти будь які дії щодо вказаного майна. Позивач стверджує, що майно перебуває в розшуку в рамках виконавчого провадження, і приховує той факт, що у приватного виконавця є доступ до Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна, з якого вбачається, що станом на сьогодні рухоме майно підприємства перебуває в заставі третіх осіб з 2015 року і проблема зі зверненням стягнення на ці автомобілі полягає не в тому, що це майно приховується, а в тому, що це майно виступає забезпеченням виконання зобов`язань третіх осіб, що на його думку повністю спростовує твердження про те, що ОСОБА_2 використовує підприємство для збереження власного майна. Фактично, щодо транспортних засобів, заборгованість за які так і не була виплачена підприємству станом на 2020 рік, то ОСОБА_2 не має можливості самостійно розпоряджатись автомобілями. З урахуванням всіх цих обставин позивачем не доведено умислу відповідача в укладенні договору з метою невиконання підприємством грошових зобов`язань. Вартість іпотечного договору значно вища за розмір зобов`язань перед позивачем. Відповідач фактично і юридично є єдиним учасником підприємства, і договір укладений після того, як позивач звернувся з позовом до суду. Зобов`язання за рішенням виникло на той час, коли підприємство фактично вже п`ять років, як не здійснювало підприємницьку діяльність, тому рішення Вінницького апеляційного суду не виконане. Вони планують виконувати рішення Вінницького апеляційного суду, однак мають намір звернутись до касаційного суду. Відновлення діяльності підприємства можливе у разі закінчення війни, що спрогнозувати не можливо і тому поки немає можливості погасити борг. Підприємство визнає, що є рішення суду, яке набуло законної сили. Боргу підприємство не визнає і вважає його необґрунтованим, оскільки у ДТП була вина позивача, яка не врахована судом першої інстанції.

Вважає пред`явлений позов повністю необґрунтованим, ряд обставин, на які посилався позивач, спростовуються доказами, наданими відповідачем, а саме: відсутність втрати платоспроможності після укладення оспорюваного правочину, наявність у підприємства іншого майна впродовж двох років для виконання рішення суду, якби воно існувало у 2018-2019 роках, за рахунок якого можливо було звернення стягнення. На його думку повністю спростовано твердження позивача щодо того факту, що ОСОБА_2 використовував підприємство для збереження майна, а не для ведення господарської діяльності, що ОСОБА_2 одноособово міг би робити з підприємством все, що його заманеться. Даний договір повністю реальний, забезпечує повернення підприємством реальних коштів, які були передані ОСОБА_2 підприємству більше 1200000 грн, а тому позовні вимоги безпідставні і немає жодних підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову просить відмовити і стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу, детальний розрахунок яких наддасть відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надійшла до суду 12 серпня 2024 року (а.с.1 т.1).

Ухвалою від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12 вересня 2024 року (а.с.46 т.1).

6 вересня 2024 року від представника позивача адвоката Давиденка В.В. надходить заява про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.93 т.1).

Судом 9 вересня 2024 року винесено ухвалу про проведення підготовчого судового засідання та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.97 т.1).

12 вересня 2024 року від представника відповідача адвоката Пахолюк Т.О. надходить заява про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.100-102 т.1).

Відповідно до довідки секретаря судового засідання 12 вересня 2024 року справу знято з розгляду (а.с.110 т.1).

14 жовтня 2024 року від представника позивача Кузьміна Д.Л. надходить заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.160 т.1).

Судом 15 жовтня 2024 року винесено ухвалу про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.164 т.1).

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 2 грудня 2024 року (а.с.170 т.1).

21 жовтня 2024 року від представника відповідача ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» Пахолюк Т.О. надходить клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.171-173, 176-178 т.1).

28 листопада 2024 року від представника відповідача адвоката Курдибахи І.І. надходить заява про допуск до участі в справі та проведення підготовчого судового засідання та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.194-196 т.1).

Судом 28 листопада 2024 року винесено ухвалу про проведення підготовчого судового засідання та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.205 т.1).

Від відповідача ОСОБА_2 29 листопада 2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 2 грудня 2024 року надходять заяви про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого судового засідання (а.с.207 213 т.1).

Ухвалою суду від 2 грудня 2024 року вирішено повернутись до підготовчого судового провадження у справі (а.с.216 т.1).

9 січня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надходить відзив на позовну заяву (а.с.219-248 т.1).

Ухвалою суду від 9 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 24 лютого 2025 року (а.с.5 т.2).

Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від представника відповідача ОСОБА_4 надійшло до суду 24 лютого 2025 року (а.с.8-79 т.2).

В судовому засіданні 24 лютого 2025 року оголошено перерву до 10 березня 2025 року (а.с.80-85 т.2).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах, прийнятих при розгляді аналогічних справ, зокрема, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, з конструкції частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року по справі № 299/396/17 міститься аналогічний правовий висновок, відповідно до якого договір може бути визнаний недійсним, якщо він спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Позивачем на підтвердження матеріальноправових вимог про визнання недійсним іпотечного договору та скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження надано такі докази.

Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року у справі №130/3055/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове. Постановлено позов задовольнити частково, стягнути з ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП у розмірі 249046,03 грн, стягнути витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн, моральну шкоду у розмірі 10000 грн (а.с.17-28 т.1).

Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2024 року, на підставі виконавчого листа №130/3055/16-ц від 24 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В.В. відкрито виконавче провадження №75144173 про стягнення з ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 249046,03 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн та моральної шкоди у розмірі 10000 грн (а.с.29-30 т.1).

5 червня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В.В. у цьому ж виконавчому провадженні винесено постанову про розшук майна боржника, оскільки встановлено, що виконавчого документа не виконано, згідно з відповіддю МВС України, за боржником зареєстровані транспортні засоби (а.с.31-33 т.1).

Відповідно до копії іпотечного договору, укладеного 13 листопада 2018 року між ОСОБА_2 з однієї сторони, надалі «іпотекодержатель» та ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», надалі «іпотекодавець» з другої сторони, уклали договір, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору №28/04/2017 Л про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 28 квітня 2017 року. Предметом іпотеки є належне іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, зареєстроване, як окремий, виділений в натурі об`єкт, а саме нежитлова будівля гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа гаража становить 736,8 кв.м (а.с.34-37 т.1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за параметрами запиту нежитлова будівля гараж, об`єкт житлової нерухомості по АДРЕСА_1 , 5 листопада 2014 року зареєстровано право власності за ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі»; 13 листопада 2018 року внесено інформацію про іпотеку, номер запису 28897713, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44023481 від 13 листопада 2018 року; строк виконання основного зобов`язання 28 квітня 2020 року, розмір основного зобов`язання 3000000,00 грн; правочин, у якому установлене основне зобов`язання: договір про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги, виданий 28 квітня 2017 року; встановлено вид обтяження: заборона на нерухоме майно, обтяжував ОСОБА_2 , особа майно/права якої обтяжуються: ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі»; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44018253 від 13 листопада 2018 року; опис предмета обтяження все майно ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» (а.с.38-40 т.1).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» здійснено 29 листопада 2012 року, кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_2 , керівник юридичної особи з 17 липня 2018 року ОСОБА_6 (а.с.41 т.1).

Рішенням засновників та протоколом загальних зборів засновників №1 від 20 листопада 2012 року затверджено Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі», метою діяльності товариства є здійснення господарської діяльності, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків). Предметом (цілями) діяльності товариства, зокрема, є діяльність у сфері: транспорту, складського господарства та допоміжної діяльності у сфері транспорту та інше. Засновниками та учасниками товариства є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а.с.222-226 т.1).

Згідно з копіями договорів купівлі продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» від 18 жовтня 2016 року та 1 листопада 2016 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали ОСОБА_2 свої частки в статутному капіталі товариства і покупець ОСОБА_2 став власником частки в статутному капіталі товариства в розмірі 100% статутного капіталу (а.с.227 229 т.1).

Відповідно до звітів по рахунках та податкових декларацій з податку на прибуток підприємства капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» за 2016 -2020 рік підприємство отримувало доходи та сплачувало податки (а.с.233-248 т.1).

Відповідно до копій довідок від 9 липня 2015 року ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» не має жодних зобов`язань перед ПАТ «Радикал банк» за всіма, попередньо укладеними Товариством з банком кредитними договорами. Поручителі за виконання ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» зобов`язань перед ПАТ «Радикал банк» за кредитними договорами сплатили в рахунок повного виконання зазначених зобов`язань (а.с. 11-12 т.2).

Згідно з копіями наказів за квітень 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» звільнено з посади водіїв підприємства за згодою сторін на підставі частини першої статті 36 КЗпП України (а.с.22- 61т.2).

З виписки з Єдиного реєстру боржників щодо ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» видно, що були відкриті виконавчі провадження і на даний час деякі закриті, частково були виконання боргових зобов`язань, частково виконавчі провадження скасовані (а.с.62-71 т.2).

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 цього Кодексу гарантується право особи на захист цивільних прав та інтересів.

Тлумачення статей 215, 216 Цивільного кодексу України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 Цивільного процесуального кодексу України).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), Постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 Цивільного кодексу України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц 3 липня 2019 року сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 Цивільного кодексу України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 Цивільного кодексу України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (Постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20).

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення, про що має бути вказано в резолютивній частині рішення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (Постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, Постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17).

Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 Цивільного кодексу України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 Цивільного кодексу України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 Цивільного кодексу України) не допускається (Постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21).

У Постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 754/18852/21 вказано, що кредитор, право вимоги якого виникло пізніше, навіть у разі, якщо його право вимоги «підкорене» умові чи строку, може оспорювати фраудаторні оплатні договори. У фраудаторному оплатному договорі контрагентом боржника може бути інший його кредитор, право вимоги якого виникло раніше. Відповідно в такому разі фраудаторний договір вчинятиметься боржником для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди), а його контрагентом (іншим кредитором) - для створення переваг одного кредитора перед іншим, що очевидно нерозумно та відбувається всупереч принципу добросовісності.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі №910/7547/17 суд зазначив, що у юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц). Отже такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» Курдибаха І.І. у своїх відзивах на позовну заяву вказують на безпідставність позову, заперечують щодо фраудаторності оспорюваного договору посилаючись на те, що він був укладений 13 листопада 2018 року, тобто задовго до винесення постанови Вінницьким апеляційним судом (9 травня 2024 року), якою з ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» стягнуто майнову шкоду.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідачів, оскільки у постанові Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року зазначено наступне. «У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 січня 2016 року об 11год. 00хв. На 181-му км. Автодороги «Ульяновка Миколаїв» була скоєна ДТП, а саме водій автомобіля «Сканія Р420 8523-10» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі», ОСОБА_5 внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем «Рено Магнум 19.400» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , і який належить ОСОБА_1 .. За фактом правопорушення, яке призвело до вчинення зазначеної ДТП працівниками ДАІ Новоодеського ВП Вознесенського ВП на водія ОСОБА_5 було складено протокол за ст.124 КУпАП. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено штраф в розмірі 340 грн. Проведеним автотоварознавчим дослідженням було встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику колісного транспортного засобу «Рено Магнум 19.400» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу КТЗ складає 299046,03 грн. Між ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» та ПАТ «СК «Здорово» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Сканія Р420 8523-10» д.н.з. НОМЕР_1 . ПАТ «СК «Здорово» у добровільному порядку 8 серпня 2016 року здійснено страхове відшкодування у розмірі 50000 грн у межах повного ліміту відповідальності страховика. 24 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою претензією про добровільне погашення матеріального збитку, завданого власнику наземного колісного транспортного засобу внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортний пригоді, проте з боку відповідача зазначена заява претензія була залишена без належного реагування.» (а.с.17-18 т.1).

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із вищезазначеного випливає, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 23 січня 2016 року, водія ОСОБА_5 , який керував належним ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» автомобілем 5 лютого 2016 року, визнано винним у вчиненні ДТП. Із вимогою про добровільне відшкодування шкоди позивач зверталась до відповідача 24 жовтня 2016 року. Тобто ці всі обставини спростовують твердження відповідачів про те, що оспорюваний іпотечний договір укладено після того, як позивач звернувся з позовом до суду, що свідчить про його законність.

Також судом не береться до уваги твердження відповідачів про те, що підприємство до 2020 року здійснювало підприємницьку діяльність, отримувало прибуток, що підтверджується податковими деклараціями, і мало можливість відшкодувати завдану позивачу шкоду, якби у підприємства виник такий обов`язок до 2020 року, оскільки ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» 24 жовтня 2016 року направлялась письмова заява претензія про добровільне погашення матеріального збитку, однак відшкодування позивачка так і не отримала.

Представник відповідача ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі» Курдибаха І.І. в судовому засіданні повідомив, що має намір звернутись до Касаційного суду, щоб оскаржити постанову Вінницького апеляційного суду від 9 травня 2024 року. Зазначив, що підприємство визнає, що є рішення суду, яке набуло законної сили. Боргу підприємство не визнає і вважає його необґрунтованим, оскільки була вина позивача у ДТП, яка врахована судом першої інстанції.

Однак відповідно до положень статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Всі ці обставини свідчать про небажання відповідачами відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду.

Позивачем надано суду докази, які вказують на наявність очевидної недобросовісності та зловживання правами стосовно кредитора під час укладення оскаржуваного договору іпотеки, тож посилання на обставини позову є підтвердженими.

Відповідачам було відомо про ДТП; про те, що необхідно буде відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП, тобто вони передбачали настання зобов`язання перед позивачем, яке виникло в 2016 році, і з метою уникнення від сплати майнової шкоди було укладено іпотечний договір, що на думку суду є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та є підставою для визнання договору іпотеки недійсним та скасування його державної реєстрації та обтяження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з копією посвідчення громадянки, яка постійно проживала у зоні безумовного відселення з моменту аварії до прийняття рішення Уряду про відселення, категорії 2, серії НОМЕР_3 від 18 лютого 2002 року, позивачка ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.16). Отже, позивачка звільнена від сплати судового збору.

Позовна заява містись три позовні вимоги немайнового характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн, а отже 1211,20 х 3 = 3633,60 грн, які слід стягнути з відповідачів.

Керуючись статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 215,216, 234 Цивільного кодексу України, статей 12, 13, 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов адвоката Давиденка Віктора Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» та ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним, скасування державної реєстрації задовольнити повністю.

Визнати недійсним іпотечний договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), посвідчений 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А., за реєстровим номером 817.

Скасувати державну реєстрацію іпотеки нежитлової будівлі гараж площею 736,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, номер запису про іпотеку: 28897713.

Скасувати державну реєстрацію обтяження нежитлової будівлі гараж площею 736,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, номер запису про обтяження: 28897608.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» () та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 3633,60 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп: по 1816 (одній тисячі вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. з кожного.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ