Справа № 348/123/20
Провадження № 22-ц/4808/318/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

її представників та представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду в складі судді Грещука Р.П., ухвалене 02 грудня 2024 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 12 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Пасічнянської сільської ради і зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно,

встановив :

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Пасічнянської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень Пасічнянської сільської ради і зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позов обгрунтовано тим, що позивачці згідно рішення виконкому Пасічнянської сільської ради №11 від 27.11.1985 виділено у користування 0,37 га землі з фонду сільської ради в АДРЕСА_1 . Вказану земельну ділянку надано у користування відповідно до вимог діючих на той час положень статті 77 Земельного Кодексу РСР в редакції 1970 року. З того часу вказана земельна діянка не вилучалась, її розмір відповідно до погосподарських книг залишався незмінним протягом всього часу проживання в господарстві. Відповідно до рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року позивачці було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Зазначила, що 18.04.2013 подала до Пасічнянської сільської ради заяву про надання дозволу на розробку технічного звіту на земельні ділянки площею 0,37 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Пасічнянської сільської ради від 18.06.2013 №16-22/2013 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в АДРЕСА_1 в натурі, зокрема площею 0,0400 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства. Виділення тільки 0,0900 га земельної ділянки сільська рада обгрунтувала тим, що частина земельної ділянки позивачки площею 0,77 га була передана у власність ОСОБА_4 згідно рішення сільської ради від 03.01.1995. При цьому у вказаному рішенні не зазначено місце розташування земельних ділянок, що передаються. Крім того, рішенням Пасічнянської сільської ради від 05.10.2012 за №5-19/2012 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку технічного звіту на земельну ділянку площею 0,26 га в АДРЕСА_1 , яка облікована за господарством позивачки.

Вважає вищевказані рішення про виділення ОСОБА_4 земельних ділянок незаконними, такими що порушують її законні інтереси. Так, вона не надавала згоди на вилучення у неї земельної ділянки, це питання не розглядалось судом. Встановлення меж земельних ділянок в натурі відбулось згідно плану від 23.01.1995, тобто вже після рішення Пасічнянської сільської ради від 03.01.1995. На її думку, конфігурація, поворотні кути, відстані, межівники у плані не відповідають дійсним технічним даним земельної ділянки. Крім того, вказаний план вона не погоджувала. Відтак, рішення, яким за ОСОБА_4 була закріплена земельна ділянка розміром 0,7777 га, не може бути підставою для виникнення у нього чи його спадкоємців першочергового права користування чи власності на вказану земельну ділянку. Такий порядок передачі прав на землю не передбачений положеннями діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України.

Відтак, Пасічнянська сіьльська рада своїм рішенням від 18.06.2013 за №16-22/2013 надала позивачці дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі загальною площею тільки 0,0900 га, що, на її думку, не відповідає розміру земельної ділянки, яка облікована за її господарством і знаходиться в її користуванні, порушивши таким чином її законні права та інтереси.

Зазначила, що з 2013 року по даний час спочатку ОСОБА_4 , а після його смерті у 2019 році його дочка ОСОБА_5 чинить їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, а саме переорала картоплю, знищила посаджені овочі, сінокіс.

За наведених обставин просила визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської сільської ради від 03.01.1995 року №29 "Про передачу земель у приватну власність" в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,7777 га; визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської сільської ради від 05.10.2012 року за №5-19/2012 "Про надання дозволу на розробку технічного звіту на земельну ділянку"; визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської сільської ради від 18.06.2013 року №16-22/2013 "Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі"; зобов`язати Пасічнянську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і прийняти рішення відповідно до вимог чинного земельного законодавства з урахуванням висновків суду у даній справі; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 , як правонаступнику ОСОБА_3 , перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3561га. за адресою

АДРЕСА_1 свою чергу ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_3 , в якій просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 №31 «Про оформлення права власності» щодо оформлення за ОСОБА_3 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 27.06.2012 б/н на вказане домоволодіння; визнати незаконним та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння; визнати за позивачкою право власності на доволодіння АДРЕСА_1 .

В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що 03.04.1990 державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори Поліщук Н.В. посвідчено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 (матері позивачки за зустрічним позовом) житловий будинок площею 16 кв.м в с. Пасічна. Після смерті ОСОБА_7 позивачка разом з батьком ОСОБА_4 успадкували по вказаного будинку. Як співвласник будинку, ОСОБА_4 звернувся до сільської ради про передачу земельної ділянки, в результаті чого було прийнято рішення №29 від 03.01.1995 про передачу у власність 0,7777 га.

Вважає, що ОСОБА_3 не мала жодної правової підстави набуття права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки вона не відносилась до кола спадкоємців ОСОБА_6 , не будувала цей будинок, не придбавала його за договором. Відтак, вважає, що рішення Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 №31 є незаконним, прийнятим з порушенням прав інших співвласників.

Вказує, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно вона не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. При цьому вказаний будинок вона успадкувала повністю по 1/2 частині після смерті матері та батька.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року в зазначеній справі замінено позивача ОСОБА_3 на її правонаступника - ОСОБА_2 .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 02 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області і зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що вона є спадкоємцем по закону після смерті обох своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , вона прийняла спадщину та має право на захист спадкових прав. Та обставина, що її батько ОСОБА_4 не набув права на спірне будинковолодіння, не впливає на обсяг її прав, як спадкоємиці матері. Вважає, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про те, що у справі №348/3667/13-ц встановлені обставини того, що спірний житловий будинок не ввійшов в склад спадкового майна. Такі висновки є правовою оцінкою суду та не можуть мати преюдиційного значення у цій справі. Крім того, скаржниця участі в тій справі не брала.

Звертає увагу, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 03.04.1990 матері позивачки був відчужений житловий будинок, належний ОСОБА_8 згідно погосподарського запису №213. Саме тоді було набуто право власності на будинок, не зважаючи на те, що договір не був зареєстрований в сільській раді. За господарством ОСОБА_8 обліковувався і фактично знаходився тільки один будинок, що підтверджується актом від 26.02.2014, показаннями сусідів та поясненнями представника Пасічнянської сільської ради.

У матеріалах справи немає жодного письмового документа, який би підтверджував будівництво ще одного будинку, зокрема дозволу, згоди, рішення сільської ради про виділення земельної ділянки під будівництво тощо. Вказані обставини, на думку скаржниці, свідчать про те, що оскарженим рішенням Пасічнянської сільської ради №31 від 12.06.2012 ОСОБА_3 було оформлено право власності на житловий будинок, який належав ОСОБА_6 , знаходився на її погосподарському обліку станом на 1990 рік і був подарований нею матері скаржниці. ОСОБА_3 була тільки квартиранткою в цьому будинку, а те, що на неї відкрито окремий погосподарський номер, не свідчить про набуття права власності на спірний будинок. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що наявність двох погосподарських номерів не підтверджує наявність двох будинків.

Крім того, вказує, що оскаржуване рішення прийняте виконавчим комітетом Пасічнянської сільської ради без законних повноважень.

За наведених обставин просила апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Вказує, що ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_4 . Проте, перед судовими дебатами вона вирішила змінити підстави позовних вимог та надала докази прийняття спадщини після смерті матері.

Зазначає, що правомірність відкриття ОСОБА_3 погосподарського номера в 1985 році та набуття права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 було підтверджено рішенням Надвірнянського районного суду від 18.06.2014 у справі №348/3667/13-ц за позовом батька скаржниці ОСОБА_4 , яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2014. Обставини, встановлені цими рішеннями, мають преюдиційне значення у справі, яка переглядається, оскільки стосуються одного предмета, а ОСОБА_1 спадкує права, які належали її батьку.

Звертає увагу, що зі змісту договору дарування від 03.04.1990 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 дерев`яний житловий будинок площею 16 кв.м. Фактично за ОСОБА_6 було зареєстроване за її особовим рахунком № НОМЕР_1 будинковолодіння, яке складалось іж житлового будинку 1930 року побудови загальною площею 50 кв.м, житловою площею 35 кв.м. Проте, ОСОБА_5 претендує на житловий будинок по АДРЕСА_1 1960 року побудови, який складається із кухні площею 11,4 кв.м, кладової площею 12,2 кв.м та житлової кімнати площею 20,6 кв.м, шопи площею 4,8 кв.м. Тобто, на думку позивачки за первісним позовом, предмет позовних вимог не відповідає предмету спадкування.

Інші учасники правом на подання відзиву не скористались.

Представник Пасічнянської сільської ради в судове засідання повторно не з`явився. Враховуючи його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає, що згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності представника сільської ради немає.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 , її представники ОСОБА_10 та Романко В. М. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 адвокат Марчак Ю. І. доводів скарги не визнали, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд вважав, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , як спадкоємець після смерті дружини - ОСОБА_7 не набув права на спірний будинок, оскільки він не належав ОСОБА_7 . Відтак, позивачка за зустрічним позовом не спадкувала вказане майно після смерті батька. Тому суд вважав її вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 12.06.2012 року за № 31 "Про оформлення права власності" щодо оформлення на ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 безпідставною.

В решті рішення не оскаржується, а тому не підлягає перегляду апеляційним судом.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 03.04.1990 року державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Поліщук Н.В. посвідчено договір дарування (реєстр нотаріальної дії №833) між громадянами ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдарована) - матір`ю ОСОБА_1 житлового будинку житловою площею 16 кв.м, розташованого в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 116-117 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31 січня 1994 року. Батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с. 94-95 т.1).

З виписки з погосподарської книги №10 Пасічнянської сільської ради №1893 від 12 червня 2019 року встановлено, що за ОСОБА_1 закріплено особовий рахунок № НОМЕР_4 по АДРЕСА_2 . В даному господарстві наявний будинок 1970 року побудови площею 80,0 кв.м, земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, а також площею 1,3800 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 222 т.1)

Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову, ОСОБА_1 зазначила, що отримала будинковолодіння АДРЕСА_1 у спадщину за померлими батьками, оскільки на час смерті батька проживала разом з ним в одному домогосподарстві. Проте, реалізувати право на оформлення цього майна не може, оскільки 12.06.2012 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради від 12.06.2012 року за №31 "Про оформлення права власності" оформила на себе право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 206 т.1).

На підставі цього рішення ОСОБА_3 . Пасічнянською сільською радою 27 червня 2012 року виготовлено свідоцтво про право власності б/н та зареєстроване право власності в ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентеризації» на житловий будинок А загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 20,6 кв.м, а також шопу Б загальною площею 4,8 кв.м та шопу В загальною площею 18,0 кв.м (а.с. 207-208 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки не надано документи про право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 (а.с. 103 т.1).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2013 році батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звертався до Надвірнянського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , Пасічнянської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", просив визнати недійсним рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012 року №31 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 про право власності на вказаний житловий будинок та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що в АДРЕСА_1 .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 18.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2014 року у справі №348/3667/13-ц, ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не доведено, що спірне будинковолодіння в АДРЕСА_1 , на яке видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_3 , входить до спадкового майна, яке залишилося після смерті дружини позивача. Пасічнянська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах своїх повноважень та компетенції, не порушуючи при цьому права позивача (а.с. 118-120 т.1).

Як було встановлено судом у справі №348/3667/13-ц з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-2005 роки станом на 1980 рік в будинковолодінні по АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали ОСОБА_6 голова двору; ОСОБА_3 сестра; ОСОБА_11 племінник (вибув 22.02.1979 року в Амурську область). Будинковолодіння складалося із жилого будинку 1930 року побудови площею 50 кв.м., та земельної ділянки площею 0,47 га. (особистий рахунок № 226).

Згідно рішення виконкому Пасічнянської сільської ради №11 від 27.11.1985 року ОСОБА_3 відкрито новий погосподарський номер (згідно погосподарської книги № 1583) та наділено 0.37 га землі з фонду с/ради, із них 0,22 га у тимчасове користування.

Згідно погосподарської книги за 1986-1989 року ОСОБА_6 залишилася зареєстрованою за особовим рахунком № НОМЕР_1 в будинковолодінні, яке складається із житлового будинку 1930 року побудови загальною площею 50 кв.м., жилою площею 35 кв.м.

Вказані обставини підтверджуються також копіями погосподарських книг за вказані роки, що містяться в матеріалах справи, яка переглядається (а.с. 28-67 т.2)

Таким чином, на час посвідчення ОСОБА_6 договору дарування 03.04.1990 року існувало два різні погосподарські номери як в ОСОБА_6 , так і в ОСОБА_3 . Позивачем не доведено в суді, що померла ОСОБА_6 подарувала його дружині ОСОБА_7 саме спірний житловий будинок.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

В даній справі преюдиційним є той факт, що виконком Пасічнянської сільської ради, приймаючи рішення від 12.06.2012 року №31 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 житлового будинку, діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, оскільки ОСОБА_4 не доведено, що померла ОСОБА_6 подарувала його дружині ОСОБА_7 саме спірний житловий будинок.

Таким чином судом встановлені обставин, що стосуються первісного позивача у справі, що переглядається, а саме законність оформлення нею права власності на будинковолодіння.

Відповідно до ч.5 статті 82 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Під час розгляду справи №348/3667/13-ц досліджувалось питання дарування спірного домоволодіння та станом на час ухвалення рішення досліджувались докази, на які посилається апелянт в справі, що переглядається. Разом з тим встановлені обставини не спростовані скаржницею.

За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети (стаття 243 ЦК УРСР).

Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу (стаття 244 ЦК УРСР).

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (стаття 227 ЦК УРСР).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Всупереч норм законодавства, що діяло на час посвідчення договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , договір дарування не був зареєстрований у виконавчому комітеті сільської ради, а також в погосподарських книгах за особовим рахунком ОСОБА_6 мати позивачки ОСОБА_7 не була ніколи зареєстрована. Натомість ОСОБА_3 з 1958 року проживала у спірному будинковолодінні, була членом двору, обробляла земельну ділянку тощо.

Крім того, в договорі дарування від 03 квітня 1990 року зазначено, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 жилий будинок в с.Пасічна Надвірнянського райоу, який складається з дерев`яної будівлі жилою площею 16 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 житловий будинок є 1960 року побудови загальною площею 44,2 кв.м і складається із кухні площею 11,4 кв.м, кладової площею 12,2 кв.м, житлової кімнати площею 20,6 кв.м, а також є в наявності дві шопи площею 4,8 кв.м та 18,0 кв.м (а.с.121-123 т.1). В той же час в погосподарських книгах зазначено, що в АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок загальною площею 50 кв.м та житловою площею 35 кв.м.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнала, що в господарстві ОСОБА_8 окрім будинку була ще одна будова господарська.

Таким чином, вказані розбіжності в розмірі будинку в договорі дарування, технічному паспорті та погосподарській книзі за особовим рахунком № НОМЕР_1 , не дають суду можливість зробити висновок, що ОСОБА_6 подарувала матері позивачки саме спірний будинок. Більше того, договір не зареєстрований в встановленому порядку.

А отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність підстав для задоволення позову.

Посилання скаржниці на те, що вона є спадкоємцем по закону після смерті обох своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 колегія відхиляє, адже позивачка також не довела, що її мати набула у власність спірний будинок за договором дарування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що її право є порушеним внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності за відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 02 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2025 року