19.03.2025 Справа № 756/1723/24
Справа ун. № 756/1723/24
пр.№2/756/262/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування з чужого незаконного володіння , -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування з чужого незаконного володіння, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. за реєстровим номером 7; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру, загальною площею 64,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги пояснив, що 15.03.2013 року між ПАТ « Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № К-4923711, метою якого було купівля цінних паперів, які в майбутньому будуть обміняні на квартиру АДРЕСА_1 , після здачі будинку в експлуатацію.

22.01.2014року між ТОВ « фірма» Інтеграл» та ОСОБА_4 був укладений на підставі якого ОСОБА_4 є власником нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 64,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 , на підставі договору міни, посвідченого 22 січня 2014року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. за реєстровим номером 111.

Дана квартира є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору, посвідченого 22 січня 2014року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером 45,що забезпечує виконання його зобов`язань за кредитним договором № К-4923711 від 15.03.2013р.

27 січня 2020 року TOB «Мегаінвест Сервіс» () стало переможцем в електронних торгах «Національна електронна біржа» за лотом №GL3N015947 згідно «Протоколу електронного аукціону».

04 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «Мегаінвест Сервіс» було укладено Договір № 2142/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за Кредитним договором та Іпотечним договором перейшли від ПАТ «Дельта Банк» до TOB «Мегаінвест Сервіс».

Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору кулівлі- продажу квартири від 14.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7, вбачається що з 14.02.2020року власником вказаного житлового приміщення зареєстрована ОСОБА_2 , а договір купівлі- продажу украдено в порядку ст..38 Закону України « Про іпотеку». Позивачдоводить, що при укладанні і оформленні договору купівлі-продажу не були дотримані вимоги ст.ст.35,38 ЗУ «Про іпотеку», що позбавило його повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки і таким чином набути переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Окрім того позивач вимогу в порядку статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не отримував. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» за 10 днів не міг направити йому вимогу та дотриматись 30-ти денного строку, який наданий йому для реалізації його переважного права на викуп предмета іпотеки, чи будь-то виконання зобов`язання, оскільки відступлення відбулося 04.02.2020 року, а звернення стягнення здійснено 14.02.2020 року.

Окрім, цього згідно тексту Договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року факт попередження Іпотекодавця про намір реалізувати предмет іпотеки будь-якій третій особі підтверджено трекінгом 012, проте згідно з інформації з офіційного вебсайту AT «Укрпошта» дані про відправлення за номером 012 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Викладене свідчить, про безпідставність звернення стягнення на предмет іпотеки та недійсність Договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7, оскільки такий договір укладено без законних підстав з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням оболонського районного суду м. Києва від 18.01.2022року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.12.2023 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7.

Окрім того ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2023 залучено до участі у справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 його дружину ОСОБА_1

16.10.2024 позивачем надано заяву про зміну предмету позову, обґрунтовуючи її тим, що 25 вересня 2024 року Верховний Суд постановив: «касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задовольнити частково, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.» «У цій справі встановлено, що 14 лютого 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О., ТОВ «Мегаінвест Сервіс» продало ОСОБА_2 предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись у позові на те, що іпотекодержателем ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не дотримано приписів статей 35, 38 Закону України «Про іпотеку» під час відчуження предмета іпотеки, просив суд вказаний договір визнати недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та захистити його права на вказане майно. Суди першої та апеляційної інстанцій вважали такий спосіб захисту ефективним та належним. Разом з тим матеріали цієї справи свідчать про те, що на момент розгляду справи дійсним власником квартири АДРЕСА_1 , вже був ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом від 10 березня 2021 року, серія та номер № НОМЕР_3 та Витягом (Інформаційною довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. З огляду на зазначене, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» і ОСОБА_2 , реально не відновить прав позивача у цій справі. Тому позовні вимоги ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» і ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. за реєстровим номером 7, задоволенню не підлягають у зв`язку з обрання позивачем неефективного способу захисту.»

За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. за реєстровим номером 7; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру, загальною площею 64,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати.

03.04.2024року відповідачем ОСОБА_3 було надано відзив, відповідно до якого 28.02.2024 р. Верховним Судом, винесено ухвалу якою відкрито провадження у справі, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року. ОСОБА_4 правонаступником якого є позивачка, звертався до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про визнання купівлі-продажу недійсним у справі №756/7636/20, у червні 2020 р. ОСОБА_4 правонаступником якого є позивачка, звертався до Оболонського районного суду м. Києва з позовом у вересні 2021 р. у справі № 756/15112/21, суддя Тиха О.О., Коваленко Максима Володимировича до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності. Ухвалою від 23.08.2023 р. у справі №756/15112/21 залишено позов без розгляду. Приватний нотаріус КМНО Панченко А.П. надала письмову відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» (як новому кредитору боржника, померлого - ОСОБА_4 ) , за вих. №115/02-14 від 18.07.2023 р., що видане свідоцтво на спадщину за законом дружині померлого Позивача - ОСОБА_1 , а саме на грошові кошти, інших правонаступників та майна не зазначено. З відповіді за №111 датованої 28.02.2023 р. приватного нотаріуса КМНО Панченко А.П., яка долучена до позовної заяви - додаток №10 , вбачається, що «Спадкоємцем першої черги спадкування, згін ост. 1261 ЦК України, є дружина померлого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Таким чином позивач приховує від суду, що вона є правонаступником тільки грошових коштів. Очевидно, що з червня 2020 р. позивачу було відомо про порушення права.

19.02.2025 відповідачем ОСОБА_3 надано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки 15.03.2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено «Кредитний договір №К-4923711», а 22.01.2014 року укладено Договір іпотеки від 22.01.2014 року. 04.02.2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення (купівлі- продажу) прав вимоги, за яким банк продав, а ТОВ «Мегаінвест Сервіс» купив право вимоги за названим кредитним договором та договором іпотеки. Таким чином, 04.02.2020 року до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», як до нового кредитора перейшли усі права та обов`язки за цими договорами. Забезпеченням виконання зобов`язання за кредитним договором від 15 березня 2013 року № К-4923711 виступила квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 22 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. за реєстровим номером 45. 14.02.2020 р. ТОВ «Мегаінвест Сервіс» через невиконання боржником умов кредитного договору, іпотекодержатель ТОВ «Мегаінвест Сервіс задовольнив свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» та в подальшому, зокрема 14.02.2020 року, відчужив предмет іпотеки іншій особі. Варто зазначити, що дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_1 була обізнана про те, що квартира була відчужена ТОВ «Мегаінвест Сервс», оскільки ОСОБА_1 , надавала згоду на передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , належної їм на праві приватної власності, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 . Окрім того,

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом проживали у іпотечній квартирі, що підтверджується довідкою реєстрації місця проживання. Також ОСОБА_1 надавала власноруч підписані листи до АТ «Дельта Банк» від 15.03.2013р. та 22.01.2014 р., зміст яких зводився до того що вона перебуває у офіційному шлюбі з ОСОБА_4 , надає йому згоду на отримання кредитних коштів та усвідомлює наслідки не виконання/не належного виконання умов кредитного та іпотечного договорів. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , були обізнані про те, що 14.02.2020 року новим кредитором було звернуто стягнення на предмет іпотеки. У липні 2020 р. не погоджуючись з досудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_4 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про визнання договору купівлі- продажу предмету іпотеки недійсним, за його позовом було відкрите провадження № 756/7636/20. Суд першої інстанції відмовив у позові ОСОБА_4 через смерть ОСОБА_4 у 2022 році, вже його дружина ОСОБА_1 подавала апеляційну скаргу, після розгляду справи у Касаційному порядку рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто ОСОБА_1 мала усі процесуальні можливості звернутися з позовом на протязі 2020-2022 рр. як правонаступник ОСОБА_4 . Однак звернення із позовом з боку ОСОБА_1 відбулось аж у 2024 році. Таким чином, з 2020 р. по 2024 р. минуло більше трьох років.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні поти наданого позову заперечив. посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надали, явку представника не забезпечили.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини.

15.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_4 , укладено кредитний договір № К-4923711» та в подальшому з ним було укладено «Іпотечний договір від 22.01.2014 р.» для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором. Предметом іпотеки виступає двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір № 2146/К про відступлення( купівлі- продажу прав вимоги ) від 04.02.2020р. відповідно до умов якого всі права та обов`язки за кредитним договором № К-4923711» та іпотечним договором від 22.01.2014 перейшли від Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» до ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

ТОВ «Мегаінвест Сервіс» став переможцем в електронних торгах «Національна електрона біржа» за лотом №GL3N015947 згідно «Протоколу електронного аукціону. 04.02.2020 р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги за Кредитним та Іпотечним договором передавши його Відповідачу №1 до якого перейшли всі права та обов`язки за Кредитним та Іпотечним договором.

Відповідно до п. 5.1. «Іпотечного договору» від 22.01.2014 p., обов`язок щодо страхування Предмета і від всіх видів ризиків (в тому числі від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування) у страхових компаніях, які акредитовані Іпотекодержателем, покладено на іпотекодавця; п.5.2. «Іпотечного договору» від 22.01.2014 p., іпотекодавець зобов`язаний в день укладення цього Договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість, але не меншу за узгоджену Сторонами і зафіксовану в п.2.3. цього Договору заставну вартість, та надати Іпотекодавцю договору страхування (страхового полісу). Предмет іпотеки страхується на користь Іпотекодержателя за рахунок коштів Іпотекодавця.

ОСОБА_4 не виконувалися вимоги - п. 5.1, п. 5.2 «Іпотечного договору» від 22.01.2014 р. (страхування нерухомого майна - предмету іпотеки), ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було задоволення вимоги кредитора шляхом продажу предмету іпотеки у спосіб визначений ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Окрім того ПАТ«ДЕЛЬТА БАНК» направляв на поштову адресу Позивача «Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна предмета іпотеки) за "Кредитним договором №К-49237П" від 15.03.2013 р. та "Іпотечним договором" від 22.01.2014 р.» від 18.02.2019 р., що підтверджується відправкою за трекінг- номером №012, у вимозі було чітко зазначено що у разі усунення порушень зазначених в повідомлені, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Між ОСОБА_2 та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», було укладено «Договір купівлі-продажу нерухомого майна» від 14.02.2020 р., зареєстровано в реєстрі за №7; тобто право власності перейшло до нового власника.

Згідно відомостей з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, власником квартири є ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва від 10.03.221року, серія та номер №39.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.01.2022року в задоволенні позовних вимогОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.12.2023 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7.

Окрім того ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2023 залучено до участі у справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 його дружину ОСОБА_1

25 вересня 2024 року Верховний Суд постановив: «касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задовольнити частково, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позову

ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі- продажу недійсним відмовити».

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» невиконання іпотекодержателем умов щодо попереднього повідомлення іпотекодавця про намір продажу предмету іпотеки, може бути підставою для відповідальності іпотекодержателя за відшкодування завданих збитків та не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 10.03.2021 р. серія та номер АДРЕСА_4 та витягом (інформаційною довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Право власності на квартиру АДРЕСА_5 позивач набув в порядку визначеному ч.9 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом №1264 від 19.02.2020 p., виконавчим листом №2/205/1896/14 виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ від 25.10.2019 р. та відповідно йому як стягувачу, було передано у власність вищевказану Квартиру АДРЕСА_5 за ціною електронних торгів. Таким чином ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_5 в порядку виконання судового рішення (виконавчого напису), відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, позивачами належним, допустимим та достатнім доказом не доведено, що квартира АДРЕСА_2 , котру позивач просять витребувати у відповідача, належала їм, як власникам, та незаконно, без відповідної правової підстави вибула від них.

Окрім того відповідачем заявлена вимога про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, зазначено, що початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття майна з її власності у володіння іншої особи. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Отже, за загальним правилом цивільного законодавства, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 385/1454/15-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі № 912/1672/18, викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши, доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого

особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 7, 33, 37, 38 Закону України «Про іпотеку»,ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,158,223,258,259,263-268ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя: О.М.Луценко