ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24 березня 2025 року м. Чернівці Справа № 726/378/16

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Лисака І.Н., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фортуни Георгія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «З» загальною площею 129,60 м. кв., три житлові кімнати житловою площею 53,20 м. кв., вигрібну яму ІІ та огорожу № 2 на АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника.

Щодо строку подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання.

Фортуна Г.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі вказує, що апелянт дізналася про наявність оскаржуваного рішення через спір, який виник з приводу розподілу земельної ділянки. Звертає увагу, що ОСОБА_1 участі у справі не приймала, а копію рішення представником апелянта отримано в суді першої інстанції при ознайомленні з матеріалами справи 10.03.2025 року.

Апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції подано 18.03.2025 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Провадження №22-ц/822/364/25

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 1 лютого 2024 року (справа №990/270/23) зазначає, що розумні строки в судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

В силу п.13 Перехідних положень ЦПК України у редакції чинній з 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, згідно ч.1 ст.292 ЦПК України (у чинній на час ухвалення рішення редакції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За приписами ч.1 ст.294 ЦПК України (у чинній на час ухвалення рішення редакції) визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 18.03.2016 року Садгірським районним судом м. Чернівці ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, що підтверджує доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не приймала участі у розгляді вказаної справи.

Однак, крім іншого, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 , який в інтересах ОСОБА_1 звертався 17.02.2025 року до Чернівецького апеляційного суду із заявою про забезпечення позову, де, крім іншого, було додано копію рішення суду, яке оскаржується, дата друку такого з ЄДРСР - 2024 рік, що, в свою чергу, ставить під сумнів доводи апелянта про ознайомлення з рішенням суду тільки 10.03.2025 року.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1 ст.126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що стороною апелянта пропущено строк на апеляційне оскарження рішення від 18.03.2016 року, який розпочав свій перебіг з 17.02.2025 року та сплив 27.02.2025 року, апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції тільки 18.03.2025 року.

Однак, в прохальній частині апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Фортуна Г.Г. не порушує питання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення та відповідної заяви про поновлення строку не додає.

Відповідно до положень ч.3 ст.297 ЦПК України (у чинній на час ухвалення рішення редакції), апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

За приписами положень ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.3 ст.357 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без руху з наданням строку 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням поважності обставин щодо пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду від 18.03.2016 року.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фортуни Георгія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2016 року залишити без руху.

Для усунення недоліків надати ОСОБА_3 десять днів з дня отримання копії ухвали, про що повідомити апелянта.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк, апелянту може бути відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Н. Лисак