20 березня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
7 листопада 2024 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено ухвалу, якою вказану цивільну справу у зв`язку із тим, що даний спір не підсудний Святошинському районному суду м. Києва, надіслано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак представник позивачки надіслав до суду письмове клопотання, в якому повністю підтримав позов, просив його задовольнити і слухати справу без їх участі не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 65-66).
У визначений ухвалою суду від 30.01.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 , відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надала, до суду повернулось рекомендоване повідомлення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 69-70).
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку в підготовчому судовому засіданні, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст.ст. 191,281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та додатково надані суду докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). (ст. 760 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 3 статті 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.
Відповідно ч. 1 ст.772 ЦК України наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.
Відповідно статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.
Відповідно ч. 1-2 ст.779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно ч. 1, 2 ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.
Статтею 815 ЦК України визначено, що наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
31 березня 2023 року ОСОБА_1 уклала договір оренди житлового приміщення (далі Договір) з ОСОБА_2 , відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає до тимчасового платного користування житлове приміщення (квартира), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 31 вересня 2023 року.
За п. 3.1. Договору Орендар сплачує всі комунальні послуги, за п. 3.2. розмір щомісячної орендної плати складає 8 000,00 грн.
Згідно п. 5.3. Договору 31.03.2023р. передана загальна сума в розмірі 16 000,00 грн. (8 000,00 грн. щомісячна оренда плата + 8 000,00 грн. залогова сума).
Відповідно до Акту приймання-передачі приміщення від 31.03.2023 року об`єкт та майно, з технічними пристроями передано у справному та придатному для використання за призначенням стані. Недоліків на момент передачі немає.
Слід зазначити про те, що згідно п. 4.2. Договору цей Договір може бути продовжений на новий строк за взаємною згодою Сторін шляхом підписання нового Договору.
Оскільки строк дії Договору до 31.09.2023 року, таким чином Орендар повинен був здати квартиру Орендодавцю за Актом приймання-передачі приміщення 31.09.2023р. Але Орендарем цього зроблено не було.
Як вбачається з листування від 12 та 14 жовтня 2023 року, Орендодавець та Орендар домовилися про укладання/продовження Договору. Але у зв`язку з тим, що Орендар тимчасово була відсутня у м. Одеси продовжити/підписати Договір домовилися в усному порядку, а вже коли Орендар поверниться до м. Одеси, то підписати останній.
Але вже 20 жовтня 2023 року Орендар написала Орендодавцю про те, що договір вона вже не хоче продовжувати, але при цьому її хлопець продовжить жити до кінця жовтня 2023 року в орендованій квартирі. На що Позивач попросила Відповідача про те, що її необхідно переглянути квартиру на її стан, та надати засоби зв`язку її хлопця.
22 жовтня 2023 року Позивач знову звернулася до Відповідача про те, що хлопець останньої на зв`язок не виходить, та Позивач не може потрапити до своєї квартири вже протягом тривалого часу для перегляду в якому стані перебуває квартира.
23 жовтня 2023 року Позивач знову написала Відповідачу що б та вийшла на зв`язок.
24 жовтня 2023 року Відповідач написала, що вона не перебуває в Україні та її хлопець вирішить питання щодо квартири та здасть останню в належному стані.
Як вбачається з листування, то Орендар знала про стан квартири та обіцяла це питання вирішити та зробити все необхідне щоб привести квартиру до належного стану. Тобто по факту Орендар визнала свою провину в тому, що квартира знаходиться в незадовільному стані із за її недбалого ставлення.
Залогова сума Орендарю в розмірі 8 000,00 грн. не поверталися та була використана як погашення заборгованості за спожиті комунальні послуги Орендарем та погашення орендної плати за жовтень 2023 року.
01.10.2023 року з огляду на існуючі правові механізми, форми вбачається, що між сторонами було по факту до підписання/продовження Договору укладено Конклюдентний договір. Так такий договір ґрунтується на вчиненні конклюдентних дій. Самі ж конклюдентні дії можуть вчинятися шляхом вчинення дій, або промови слів. В будь якому випадку, конклюдентні дії є активною формою волевиявлення, на відміну від мовчання. Правова природа конклюдентних договорів виходить з ідеї причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками. Суть полягає у неможливості заперечувати результат своїх дій, якщо вони були вчинені усвідомлено та вільно. Висновки. Таким чином, конклюдентним є договір у якому втілюється воля особи укласти угоду шляхом вчинення конклюдентних дій.
В даному випадку з боку Орендаря вбачаються саме конклюдетні дії. Що призводило до того, що по факту Договір був продовжений ще на один місяць.
Але вже, 26 жовтня 2023 року співмешканець (хлопець) Орендаря написав повідомлення на телефон чоловіка Позивача та повідомив, що квартиру вони звільнили, ключі залишили у охорони будинку.
Позивач відразу зателефонувала Відповідачу з метою запрошення останньої до квартири для передачі майна від Орендаря до Орендодавця, але Відповідач на телефонні дзвінки Позивача не відповідала. Також Відповідач не відповідала в месенджері.
Після цього, Позивач викликала поліцію та прибувши до своєї квартири Позивач разом зі своїм чоловіком та поліцією побачили, що за час експлуатації квартири Відповідачем було пошкоджено двері, стіни, підлога залита, пошкоджено плінтуси, диван потребував хімчистки, унітаз також зазнав пошкоджень. Тобто свої обіцянки щодо приведення квартири до належного стану Відповідач не виконала.
Квартира залишена Відповідачем вимагала генерального прибирання та ремонту. Використовувати за призначенням квартиру без проведення вищезазначених дій було неможливим.
Відповідно до п. 2.2.1 Договору орендодавець зобов`язаний передати об`єкт в технічно справному стані, придатному для проживання, відповідно до будівельних та житлових норм.
Відповідно до п. 2.3.2 Договору Орендар (Відповідач) зобов`язаний використовувати орендований об`єкт, технічні пристрої та майно не допускаючи їх псування або непридатності.
Відповідно до п. 2.3.7 Договору орендар зобов`язується відшкодувати всі збитки Орендодавцю, які виникли з вини Орендаря.
Відповідно до п. 2.3.9 Договору після закінчення строку дії Договору звільнити та здати Об`єкт та майно Орендодавця у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу.
Пошкодження квартири також підтверджується висновками експерта, яка була проведена на підставі заяви Позивача. Слід зазначити про те, що за проведення даної експертизи Позивач сплатила 4 000,00 грн.
Так, відповідно до висновку експерта на підставі проведеної судової будівельно-технічної експертизи було встановлено, що в квартирі Позивача є наступні пошкодження:
-стіни пофарбовані: наявні плями жиру, їжі та брудні потьоки.
-підлога короблення ламінованої дошки внаслідок залиття невідомою речовиною, збільшення швів, вздуття.
-двері механічні пошкодження дверей та суттєва забруднення.
Також зазначений факт підтверджується актом виконаних робіт від 30.11.2023р., де ФОП ОСОБА_3 було надано послугу з прибирання приміщення та хімчистку дивана.
Матеріальна шкода, яка була заподіяна діями орендаря складає:
- 54 274,00 грн. - згідно висновку експерта.
- 8 000, 00 грн. - прибирання та хімчистка дивану.
- 4 000,00 - оплата послуг експерта.
Тобто загальна сума спричинення матеріальної шкоди складає 62 274,00 грн.
А як вбачається з позовної заяви, то починаючи з жовтня 2023 року Позивач перебувала в постійному стресі, через дії відповідача. Позивач оцінює розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
Враховуючи, що представником позивачки не надано суду доказів понесених судових витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,200, 213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273,280-283 ЦПК України, ст.ст. 759,767,772,773,779,810,812,815,1192,1166 ЦК України, ЄКПЛ, Рішеннями ЄСПЛ, суд -
1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково ;
4. В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20.03.2025 р.

Суддя Гандзій Д.М.