Провадження №: 6/755/159/25
У Х В А Л А

"17" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді: Катющенко В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , сягувач ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з поданням, в якому просить: тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон, громадянинку України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань про способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньою донькою ОСОБА_3 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ), знаходиться виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/11541/21 виданий 16.05.2024 Дніпровським районним судом міста Києва про визначити способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері ОСОБА_1 , за наступним графіком:

кожної середи з 17:00 години до 20:00 години та кожної суботи з 11:00 години до 20:00 години за місцем реєстрації дитини: АДРЕСА_1 ;

у період перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межами території Україні, встановити спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами електронного зв`язку: telegram, viber, whatsapp, на аккаунт за номером телефону: НОМЕР_1 , в зручний для дитини і батька час кожної середи у проміжку часу з 17:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна)) та кожної суботи в проміжку часу з 11:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна)).

17.05.2024 державним виконавцем, керуючись вимогами ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

22.05.2024 державним виконавцем здійснено вихід за адресою, визначеною виконавчим документом, а саме місцем реєстрації дитини: АДРЕСА_1 та встановлено, що боржниця за вказаною адресою відсутня. Того ж дня, державним виконавцем у присутності стягувана здійснено телефонний дзвінок до боржниці, що прямо передбачено виконавчим документом. Боржниця відповіла та повідомила, що мешкає закордоном, від виконання рішення не відмовляється, проте повідомила, що дитина у школі, що підтверджується заявою, зареєстрованою за вх. 8751 від 23.05.2024.

Таким чином, виконання рішення суду визначено у порядок та спосіб, передбачений виконавчим документом, а саме засобами електронного зв`язку: telegram, viber, whatsapp, на аккаунт за номером телефону: НОМЕР_1 , в зручний для дитини і батька час кожної середи у проміжку часу з 17:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна)) та кожної суботи в проміжку часу з 11:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна)), оскільки дитина перебуває закордоном.

26.06.2024 до Відділу надійшла заява від стягувана з повідомленням, що 05.06.2024 рішенням боржником не виконувалось.

11.07.2024 року державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено штраф за невиконання рішення суду.

17.07.2024 у присутності державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. ЄСверстюка, 15, каб. 18 під час телефонного дзвінка, а саме за допомогою засобу електронного зв`язку «viber» по відеодзвінку відбулось спілкування між дитиною та стятвачем без присутності матері (боржниці).

Згідно повідомлення стягувана за вх. 14151, від 21.08.2024, вх. 14436 від 23.08.2024, вх. 14437 від 23.08.2024 рішення боржником не виконувалось, зокрема 17.08.2024 та 21.08.2024.

Державним виконавцем, зі свого боку, вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення суду, однак, у зв`язку зі свідомим невиконанням Боржником своїх обов`язків, які вона має змогу виконати, та зобов`язань, покладених на неї, рішення суду досі залишається невиконаним.

11.03.2025 до суду надійшли заперечення представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на подання.

Відповідно до ч.4 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

17.03.2025 в провадження головуючого судді передані матеріали цивільної справи №755/11541/21.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин 1, 3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), знаходиться виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/11541/21 виданого 16.05.2024 Дніпровським районним судом міста Києва про:

«Визначити способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері ОСОБА_1 , за наступним графіком:

кожної середи з 17:00 години до 20:00 години та кожної суботи з 11:00 години до 20:00 години за місцем реєстрації дитини: АДРЕСА_1 ;

у період перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межами території Україні, встановити спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами електронного зв`язку: telegram, viber, whatsapp, на аккаунт за номером телефону: НОМЕР_1 , в зручний для дитини і батька час кожної середи у проміжку часу з 17:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна)) та кожної суботи в проміжку часу з 11:00 години до 20:00 години (за Київським часом (Україна))».

Згідно довідки з місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають в м. Лісабон.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

17.05.2024 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельником К.М., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, а також - постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Актом державного виконавця від 22.05.2024 встановлено, що виходом за адресою, визначеною виконавчим документом, а саме місцем реєстрації дитини: АДРЕСА_2 , встановлено, що боржник відсутній. Зателефонувавши за номером телефону, зазначеному у виконавчому документі, боржниця відповіла та повідомила, що мешкає за кордоном, від виконання не відмовляється проте повідомила, що дитина в школі, та що надасть до Відділу підтверджуючі документи. За Київським часом дитина закінчує навчання о 19:00.

Цього ж дня, боржник ОСОБА_1 звернулася із заявою до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), у якому повідомила, що дитина ОСОБА_3 відвідує школу з понеділка по п`ятницю з 08:30 до 17:00 (за лісабонським часом) та щосуботи з 09:30 до 17:30 (за лісабонським часом), про що долучила відповідні докази з перекладом на українську мову з португальської.

26.06.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що 05.06.2024 рішення боржником не виконувалось.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельника К.М. від 11.07.2024, за невиконання рішення на боржника накладено штраф.

28.06.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що 26.06.2024 рішення боржником не виконувалось.

11.07.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що 06.07.2024 рішення боржником не виконувалось.

11.07.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що 10.07.2024 рішення боржником не виконувалось.

17.07.2024 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельником К.М. складено акт про те, що у присутності державного виконавця, за адресою: м. Київ вул. Є.Сверстюка, 15, каб. 18, під час телефонного дзвінка, а саме за допомогою viber по відеозв`язку відбулось спілкування між дитиною та стягувачем без присутності матері.

21.08.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), у якій повідомлено, що боржник не виконує часто судове рішення та просить накласти штраф, надіслати справу на поліцію, поставити заборону на виїзд.

23.08.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що боржник не виконує 21.08.2024 рішення суду. Приходить на особистість, не дозволяє спілкуватися з дитиною. Просить поставити штраф та заборону на виїзд.

23.08.2024 стягувачем подана заява до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), про те, що боржник не виконує рішення суду 17.08.2024. Не дозволяє спілкуватися з дитиною. Просить вжити заходів поставити штраф та заборону на виїзд.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельника К.М. від 23.09.2024, за повторне невиконання рішення на боржника накладено штраф.

23.09.2024 головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельник К.М., звернувся до начальника Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

11.11.2024 Дніпровським УП ГУНП України в м. Києві внесено відомості до ЄРДР.

25.09.2024 до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою звернулася боржник, у якій повідомила та просила змінити спосіб участі батька у спілкуванні з донькою у період перебування за межами території України, у зв`язку з початком нового 2024-2025 навчального року і врахувати різницю в часі між Києвом (+2 год.) та Лісабоном, що унеможливлює її бути поруч з донькою. Жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не чинить.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - «ЦПК України») тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З наведених статей вбачається, що обмеження свободи пересування має бути пропорційним, тобто державний виконавець має довести суду, що за існуючих у державного виконавця повноваженнях неможливо забезпечити реальне виконання рішення суду за рахунок менш обтяжливого зобов`язання, без обмеження основоположного та конституційного права боржника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується інше за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання обов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Натомість, звертаючись до суду з даним поданням, головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельник К.М., жодним чином не перевірив твердження стягувача щодо не виконання рішення суду боржником. Матеріали подання не містять відомостей, у який проміжок часу не відбулося виконання рішення суду боржником, як стверджує стягувач, якими доказами це підтверджується.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на підстави звернення до суду із даним подання суд доходить до висновку, що виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею своїх обов`язків. При цьому, саме виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В силу положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, оскільки не доведено навмисне ухилення боржника від виконання судового рішення, відтак у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 354, 441 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , сягувач ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: