РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 495/9348/24
Номер провадження 2/495/4537/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання П`єлик Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

11.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 30.06.2023 у розмірі 6000 доларів США.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. 30.06.2023 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від позивача у борг суму грошових коштів у розмірі 6000 доларів США. Гроші, що є предметом договору, передані позивачем та одержані відповідачем ОСОБА_2 в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що ОСОБА_2 надав розписку, виконану власноруч.

Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг у термін до 01.07.2024. Позивач неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогами про повернення боргу у добровільному порядку, однак останній ігнорував вимоги, боргу в обумовлений термін не повернув.

Позивач у судовому порядку просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 30.06.2023 у розмірі 6000,00 доларів США; 3% річних від простроченої суми боргу.

1.2. Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач суду не скористався.

2. Рух справи у суді.

Позовна заява надійшла до суду 11.10.2024.

Ухвалою від 16.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.11.2024, відкладено 20.12.2024.

Ухвалою від 20.12.2024 закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті на 28.01.2025, відкладено на 25.02.2025, 20.03.2025.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.

У судове засідання 20.03.2025 учасники справи не прибули, хоча належно повідомлені про дату, час місце судового розгляду; про поважність причин неявки, відкладення розгляд справи не заявили.

У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

4. Фактичні обставини справи.

30.06.2023 між позивачем ОСОБА_1 (позикодавцем) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір позики грошових коштів,

Оригінал розписки від 30.06.2023 судом досліджено, копію документа на відповідність оригіналу засвідчено суддею та долучено до справи.

Відповідно до умов вказаного договору, відповідач отримав від позивача у борг суму грошових коштів у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США на один рік; позичальник зобов`язати повернути кошти позикодавцю не пізніше 30.06.2024.

Укладення договору позики підтверджується розпискою, яка надана суду в оригіналі позивачем та складена власноручно відповідачем.

Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики, строк виконання зобов`язань за яким закінчився.

Наявність оригіналу розписки у позивача засвідчує невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення боргу.

5. Норми права, які застосував суд; висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК)

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статті 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до положень договору позики від 30.06.2023 грошову суму (6 000 доларів США) відповідач зобов`язувався повернути готівкою в повному обсязі до 30.06.2024.

Правовий висновок щодо стягнення грошової суми в іноземній валюті сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц: частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

На переконання суду, позивач довів наявність у відповідача заборгованості у сумі 6 000 доларів США, а отже, між сторонами дійсно існують договірні відносини з позики, позичальником зобов`язання не виконані, кошти не повернуті, тому наявні підстави для стягнення заборгованості саме у валюті позики. Сторона відповідача не заперечила факт наявності, розмір боргу, доказів на спростування вказаних обставин суду не надала.

Таким чином позов належить задовольнити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у валюті, яка визначена договором позики.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК).

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується…(пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК).

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач визначив ціну позову 247 140 грн, що станом на 10.10.2024 було еквівалентно 6 000 доларів США.

Отже, ціну позову позивач визначив без урахування суми 3% річних. Позовна заява та додатки до неї не містять суми нарахованих позивачем 3% річних, а також розрахунку заявлених до стягнення 3% річних.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК).

Керуючись наведеним, у задоволенні позову у частині стягнення 3% річних необхідно відмовити.

Керуючись статтями 12, 76-81, 130, 141, 247, 265, 268, 274, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 30.06.2023 року у сумі 6 000 доларів США.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 20.03.2025.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.Ф. Волкова