ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/17605/24

Головуючий у першій інстанції Косенко О. Д.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/544/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Чернігівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про стягнення моральної шкоди (суддя Косенко О.Д.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону 15 000 грн моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 24 лютого 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо скоєння правопорушення посадовим особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , які своїми зумисними діями сфальшували матеріали службового розслідування (перевірки). Станом на 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 не отримав жодної відповіді про вжиті заходи за фактами, зазначеними в заяві. Вказану бездіяльність вважає протиправною, що і стало підствою для звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, який рішенням від 08 травня 2024 року позов задовольнив повністю і визнав протиправною бездіяльність Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 24 лютого 2024 року, зобов`язав відповідача розглянути звернення та надати відповідь відповідно до вимог діючого законодавства України. За доводами позивача, протиправною бездіяльністю працівників прокуратури Носенку Ю.В. (особі з інвалідністю 3 групи) були спричинені глибокі і тривалі моральні страждання, він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, пережив упередженість співробітників прокуратури, що викликало в нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, пережив стан схвильованості за свою безпеку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що суд не вбачає підстав для висновку, що стверджувані позивачем пережиті ним негативні емоції внаслідок не отримання ним відповіді на звернення та ухвалення судом рішення про визнання дій відповідача протиправними, досягли того рівня, який би свідчив про спричинення позивачу моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що належними та допустимими доказами доведено протиправну бездіяльність Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону щодо нерозгляду звернення позивача від 24 лютого 2024 року. ОСОБА_1 вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що фактично відповідач участі у справі №620/4921/24 не брав, оскільки останній подавав апеляційну скаргу, яку було повернуто, а також направляв лист від 22 травня 2024 року про результати повторного розгляду звернення позивача. Помилковим вважає висновок, що суд не зобов`язаний брати до уваги рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року. ОСОБА_1 звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння йому моральної шкоди, є, зокрема відчуття несправедливості, у стражданні та приниженні внаслідок протиправних дій та бездіяльності прокуратури, що призвело до витрати зусиль, спрямованих на захист своєї безпеки, своїх прав, свобод та інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 24 лютого 2024 року звернувся до Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону із заявою щодо скоєння правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , які своїми зумисними діями сфальшували матеріали службового розслідування (перевірки).

Вказане звернення отримане відповідачем 04 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відповіді позивачу не надано.

Зазначені обставини встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року, а тому в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються в межах даної справи, яка переглядається апеляційним судом.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №620/4921/24 позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 24.02.2024; зобов`язано Чернігівську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону розглянути звернення ОСОБА_1 від 24.02.2024 та надати відповідь відповідно до вимог діючого законодавства України.

На виконання вказаного рішення 14 листопада 2024 року було видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.7).

Листом Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 22 травня 2024 року поінформовано ОСОБА_1 про те, що прокуратурою 06 березня 2024 року розглянуто його заяву від 24 лютого 2024 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено у реєстрації відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, про що йому надано письмову відповідь. При цьому на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №620/4921/24 повторно розглянуто заяву від 24 лютого 2024 року про вчинення правопорушення, за результатами опрацювання якої не встановлено вагомих обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відомості за заявою ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань реєстрації не підлягають (а.с.38-39).

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Норми частини першої статті 1167 ЦК України визначають: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №620/4921/24 не може бути єдиною та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є, зокрема шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

За обставин розглядуваної справи сам факт визнання Чернігівським окружним адміністративним судом протиправною бездіяльності Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 24.02.2024 та зобов`язання відповідача розглянути його звернення і надати відповідь відповідно до вимог діючого законодавства України, є достатньою сатисфакцією для ОСОБА_1 шляхом поновлення його прав, пов`язаних з розглядом Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону звернення від 24 лютого 2024 року.

Правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди відсутні.

При цьому, за матеріалами справи, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлено, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року відповідачем розглянуто заяву позивача від 24 лютого 2024 року про вчинення кримінального правопорушення та надіслано відповідь ОСОБА_1 (а.с.38-39, 41).

З урахуванням викладеного, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов у цілому вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, проте колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що така відмова грунтується на інших, зазначених вище, підставах. Відповідно оскаржуване рішення суду належить змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: