Єдиний унікальний номер справи № 367/2263/24
Провадження №22-ц/824/2640/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів.

На обґрунтування позову зазначила про те, що позивач перебуває в шлюбі із відповідачем, від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що позивач, відповідач та їхній син зареєстровані за однією адресою, однак, відповідач з ними не проживає більше двох років, жодної участі у вихованні сина не бере, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. На підтвердження тієї обставини, що відповідач з ними не проживає, надала копію акта депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання від 21.02.2024 року.

Вказала, що між позивачем і відповідачем на момент пред`явлення цієї заяви не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини.

Крім того вказала, що вона зверталася до Ірпінського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із відповідача. Заява була зареєстрована в суді 20.12.2023 року, однак ухвалою суду від 08.01.2024 року у видачі судового наказу відмовлено у зв`язку з тим, що до заяви не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт спільного проживання дитини разом із заявником. Водночас, вищевикладене свідчить, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, тому відповідно до приписів ст. 191 Сімейного кодексу України має право вимагати стягнення аліментів з 20.12.2023 року.

На підставі викладеного просила суд стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 20.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2024 року позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки від заробітку і доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 11.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.08.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, 15 вересня 2024 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване заочне рішення суду скасувати та призначити справу до нового розгляду, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів в повному обсязі.

До апеляційної скарги відповідачем було долучено копії виписок по надходженням карті. Вказані докази відповідач просив прийняти до справи.

Колегія суддів, дослідивши вказані документи зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У Постанові ВС від 13.01.2021 року у справі №264/949/19 зазначається, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний суд роз`яснив, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини справи, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положення про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

На підтвердження неможливості подання цих доказів до справи до суду першої інстанції відповідач вказує, що був позбавлений можливості бути присутнім при розгляді справи, оскільки перебуває на військовій службі, його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи вищевказане, з метою правильного вирішення спору колегія суддів вважає за необхідне прийняти вказаний доказ до уваги під час перегляду оскаржуваного рішення.

03 лютого 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, до яких надано ряд документів та клопотання про їх долучення до матеріалів справи.

Додаткові пояснення по справі не містять доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, у зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відмову в долученні нових доказів на стадії апеляційної інстанції.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 27.02.2025 року, з`явився представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 липня 2015 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 22 липня 2015 року складено відповідний актовий запис № 329, та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 22 липня 2015 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 липня 2015 року, сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 337, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив, що оскільки відповідач працездатна особа, та з урахуванням інтересів неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 11.03.2024 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З огляду на вищевикладені норми, відповідачем мали б бути належним чином доведені його твердження про здійснення утримання дитини, чого, однак, здійснено не було.

Так, апелянт надав до суду виписки руху коштів по банківській карті, з яких, на його думку, убачається, що він надавав дитині кошти. Вказані документи не можуть бути доказом переказу коштів дитині, оскільки з даної виписки не вбачається, що вказана карта належить саме дитині - ОСОБА_3 , власником рахунку зазначено відповідача, у зазначеній виписці не вказано ні того хто та куди сплачував ці кошти, ні того, хто їх отримував.

За таких умов вказаний доказ не підтверджує доводів апелянта.

Крім того, сам апелянт зазначав (хоча і не довів цього), що надавав кошти саме дитині, а аліменти - це кошти , призначені на утримання дитини, і їх має отримувати той з батьків, з ким дитини проживає.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У постанові Верховного Суду у справі № 158/1638/18 від 17.06.2020 року зазначено, що виходячи з аналізу норм, визначених ст.ст. 141, 150, 180, 181, 182 СК України за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку при вирішенні даної справи і з яким в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько