Провадження №: 2-др/755/7/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

"19" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі №755/14904/18 за заявою ОСОБА_1 про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа, заінтересована особа - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», -

у с т а н о в и в:

21.06.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа, заінтересована особа - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Ухвалою суду від 26.11.2024 року заяву ОСОБА_1 було задоволено частково.

27.12.2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового судового рішення, у якому представник просить стягнути з ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6102,70 грн.

Вимоги заяви мотивовано тим, що суд задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 своєю ухвалою від 26.11.2024 року не розглянув та не вирішив питання розподілу судових витрат, хоча у своїй заяві ОСОБА_1 вказувала про понесені нею судові витрати і було подано відповідні докази. Попередній розмір заявлених судових витрат становив 12205,40 грн. (витрати на правничу допомогу - 12000,00 грн.; сума сплаченого судового збору 72,70 + 72,70 = 145,40 грн.; комісійний збір банку за сплату кожного судового збору 30 + 30 = 60 грн.). Суд задовольнив дві з чотирьох вимог ОСОБА_1 , відтак стягненню підлягають 50% судових витрат.

08.01.2024 року до суду надійшли письмові заперечення ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на заяву про ухвалення у справі додаткового судового рішення, у якій представник просить відмовити у задоволенні відповідної заяви посилаючись на те, що до матеріалів справи не додано доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу, а виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу в сумі 6102,70 грн. не є розумним та виправданим, не відповідає критерію реальності (дійсності) адвокатських витрат та не є співмірним із складністю справи і сумою стягнутою з відповідача на користь позивача у цій справі. Також представник вказує, що нормами ЦПК України не передбачено ухвалення додаткового рішення на стадії заміни сторони виконавчого провадження його правонаступником та видачі дублікату виконавчого листа.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Суд, вивчивши зміст заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази у їх взаємозв`язку і сукупності, приходить до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа вбачається, що остання також просила стягнути з ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» витрати на правову допомогу в сумі 12000,00 грн. та судовий збір у розмірі 205,40 грн. У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначала, що зверталась до боржника із вимогою від 03.01.2024 року про здійснення розрахунку, однак відповіді не отримала. За твердженням ОСОБА_1 , виключно багаторічне навмисне ухилення боржника від виконання судового рішення, ігнорування ним законних вимог правонаступника стягувача, призвело до необхідності в отриманні ОСОБА_1 правової допомоги та понесення відповідних витрат. У заяві також вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок розміру судових витрат складає 12205,40 грн. Розмір судового збору за кожною вимогою про видачу дубліката виконавчого листа сплачений в сумі 72,70 грн., ураховуючи що заяву подано через систему «Електронний суд».

Як убачається з матеріалів справи, до заяви про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа було додано копію договору №05.06/24 про надання правничої допомоги від 11.06.2024 року за яким сторони погодили, що за правничу допомогу, передбачену цим Договором клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі: за надання правової інформації, консультації і роз`яснень з правових питань щодо предмету цього договору; підготовки заяви (інших документів) з додатками, витребування, подачу тощо необхідних документів до суду першої інстанції; представництво інтересів в суді першої інстанції - 12000,00 грн., а також + 5000,00 грн. з розрахунку за кожне судове засідання.

21.06.2024 року ОСОБА_1 та адвокат Гончарук М. підписали звіт про виконання Договору про надання правничої допомоги №05.06/24 від 11.06.2024 року за яким, загалом, з метою захисту прав та інтересів клієнта в суді часові затрати адвоката склали понад 12 годин. Розмір винагороди (гонорару) адвоката, що був погоджений сторонами у фіксованому розмірі (п. 4.1. договору) та підлягає оплаті клієнтом згідно умов договору, становить 12000,00 грн. Підписанням цього звіту клієнт підтверджує, що професійна правнича допомога щодо справи №755/14904/18 надана адвокатом в повному обсязі у відповідності до умов договору (а.с. 89).

Також до заяви про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа було додано дві квитанції про сплату судового збору за двома вимогами про видачу дубліката виконавчого листа по 72,70 грн., при сплаті якого заявник також сплатила комісію банку по 30,00 грн. щодо кожної сплати (а.с. 91-92).

Стосовно посилань сторони боржника на те, що на стадії заміни сторони виконавчого провадження його правонаступником та видачі дублікату виконавчого листа не передбачено можливості ухвалення додаткового рішення суд зазначає, що частиною 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Положення ст. 270 ЦПК України визначають, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Убачається, що задовольняючи частково вимоги заяви ОСОБА_1 суд своєю ухвалою від 26.11.2024 року задовольнив дві з чотирьох вимог заявниці, замінив стягувача в одному виконавчому листі та видав їй дублікат цього виконавчого листа, однак суд не вирішив питання про розподіл судових витрат.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки з двох вимог про видачу дублікатів виконавчих листів суд задовольнив тільки одну, стягненню з боржника на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір сплачений за однією вимогою про видачу дубліката виконавчого листа в сумі 72,70 грн. При цьому, утримана банком комісія при сплаті судового збору у в сумі 30,00 грн. стягненню з боржника не підлягає, оскільки таке не передбачено нормами чинного законодавства.

Стосовно стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено наступне:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Посилання представника ДП «УСТФ «Укртелефільм» на те, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення фактичної оплати послуг адвоката суд до уваги не приймає, оскільки за положеннями ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Докази вартості послуг адвоката в матеріалів справи наявні, у вигляді договору про надання правничої допомоги та звіту про виконання такого договору.

З огляду на принцип пропорційності, ураховуючи задоволення двох із заявлених чотирьох вимог ОСОБА_1 при розгляді її заяви про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа, розмір правової допомогу на відшкодування якої може претендувати ОСОБА_1 становить 6000,00 грн.

Разом з цим, ураховуючи наявність заперечень боржника щодо розміру витрат на правничу допомогу із посиланням на нерозумність заявленої до стягнення суми, її невиправданість, невідповідність критеріям реальності (дійсності) адвокатських витрат та не співмірності із складністю справи і сумою стягнутою з відповідача на користь позивача у цій справі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 2000,00 грн, який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційних зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції.

Отже, заява про стягнення з ДП «УСТФ «Укртелефільм» судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, підлягає частковому задоволенню, оскільки справа не є складною, має розповсюджений характер і стягнення з боржника 6000,00 грн. за консультації, складання заяви і направлення її до суду через систему «Електронний суд» не відповідатиме критеріям необхідності, пропорційності та розумності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 133, 137, 141, 259-261, 270, 353-355 ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі №755/14904/18 за заявою ОСОБА_1 про заміну стягувача за виконавчим документом його правонаступником та видачу дубліката виконавчого документа, заінтересована особа - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору та у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги в загальній сумі 2072 (дві тисячі сімдесят дві) грн. 70 коп.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 19.03.2025 року.

Суддя -