Справа № 521/657/25
Провадження № 2/521/2453/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики від 01 жовтня 2024 року, а саме: грошові кошти у розмірі 400 000 гривень 00 копійок, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.10.2024р. відповідачка, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) склала розписку від 01.10.2024р. про те, що взяла в борг у ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), грошові кошти у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень, 00 копійок, які зобов?язалась повернути не пізніше 01.12.2024р., без процентів. Однак, після спливу кінцевого терміну для повернення отриманих у борг, позичених грошових коштів Відповідачем Позивачу - Відповідач отримані нею у борг грошові кошти згідно до договору позики, на підтвердження укладення якого складено розписку від 01.10.2024р., станом і на момент подання цього позову - Позивачу не повернула, зобов?язання з повернення отриманих нею у борг грошових коштів у визначений строк (01.12.2024р.) не виконала, жодних сум грошових коштів не повернула. Наразі Відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути позичені, отримані у борг грошові кошти, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.19)

Позивач у судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак надіслалала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення судом.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 01.10.2024р. відповідачка, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) склала розписку від 01.10.2024р. про те, що взяла в борг у ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), грошові кошти у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень, 00 копійок, які зобов?язалась повернути не пізніше 01.12.2024р., без процентів. (а.с.9)

Таким чином - 01.12.2024р. був останнім днем терміну для повернення відповідачкою, ОСОБА_2 , отриманих нею у борг (позику) грошових коштів у розмірі 400 000,00 грн. позивачу, ОСОБА_1 , за договором позики, на підтвердження укладення якого складено розписку від 01.10.2024р.

У зв?язку з вищевикладеним, Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача борг за договором позики від 01.10.2024р., на підтвердження укладення якого було складено та підписано розписку від 01.10.2024р. ОСОБА_2 , а саме, грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В даному випадку відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Складена на підтвердження укладення договору позики Розписка від 01.10.2024р. на яку посилається та додає до позову Позивач, як на доказ своїх вимог, складена у письмовій формі та підписана Відповідачем, - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), в цій Розписці зазначена отримана відповідачкою від позивача у борг сума у розмірі 400 000,00 грн., дата складання розписки та дата (термін) зобов?язання повернути відповідачем позивачу отриманні у борг грошові кошти (до 01.12.2024р.), зміст розписки не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а отже, дана розписка відповідає та складена відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц).

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16).

Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014р. за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, відповідачка позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення судом.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання позову стороною відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 400 000 грн. (в межах заявлених позовних вимог).

Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Позивачем судовий збір у розмірі 4 000 грн. був сплачений на підставі квитанції № К4KF-E9E3-AB7E від 09.01.2025р. на рахунок ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101 Казначейство України(ел. адм. подат.) IBAN: НОМЕР_3 . (а.с. 7)

У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнала у підготовчому судовому засіданні, то ОСОБА_1 з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить 2000 грн..

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 461, 526, 625, 631, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) борг за договором позики від 01 жовтня 2024 року, а саме: грошові кошти у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 2 000,00 грн., сплаченого при подачі позову відповідно до квитанції про сплату № № К4KF-E9E3-AB7E від 09.01.2025р. на рахунок ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101 Казначейство України (ел. адм. подат.) IBAN: НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 2 000 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН