ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1755/24Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/215/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Дідух М.Є.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Беляновського Р.Ю.,

представника ОСОБА_2 - адвоката Гурника В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тернополі цивільну справу №601/1755/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року, ухвалене суддею Шульгач Н.М., повний текст якого складено 20 листопада 2024 року, та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року, ухвалене суддею Шульгач Н.М., дати складення повного тексту не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 27 жовтня 2023 року о 23:40 год. на автодорозі М-19, 248 км + 720 м водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримавшись безпечного інтервалу руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген Джета», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. З метою визначення вартості завданого матеріального збитку внаслідок ДТП, ОСОБА_2 звернувся до професійного суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 . За результатами проведеного огляду транспортного засобу ОСОБА_2 «Фольксваген Джета», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля становить 257088.56 грн. ПАТ НАСК «Оранта» виплатила страхове відшкодування у розмірі 136354.23 грн. Позивачем також понесено витрати, пов`язані із евакуацією транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, загальний розмір завданої майнової шкоди становить 124734.33 грн, з яких 120734.33 грн різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням; 4000 грн вартість евакуації автомобіля. Просить стягнути з відповідача ПАТ НАСК «Оранта» 23645.77 грн майнової шкоди у межах ліміту страхового відшкодування (160000 грн ліміт страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» 136354.23 грн сума відшкодування майнової шкоди, яку вже ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила = 23647.77 грн) та стягнути з відповідача ОСОБА_1 101088.56 грн (124734.33 грн заявлений розмір відшкодування майнової шкоди 23645.77 грн розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта» у межах страхового ліміту = 101088.56 грн). Окрім майнової позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що ОСОБА_2 зазнав стресу та хвилювань, адже не міг забезпечити своїм батькам звичного догляду. В силу наявності в матері психічного захворювання вона потребує систематичних візитів до огляду лікаря-психіатра, на обліку якого вона перебуває. Позивач був змушений нести постійні додаткові витрати на послуги таксі або просити допомоги у друзів чи знайомих аби відвести батьків до лікарів. ОСОБА_2 зазнав сильного душевного хвилювання внаслідок ДТП, адже ті кошти, які він вже витратив на правову допомогу адвоката, послуги професійного оцінювача вартості матеріального збитку, завданого ТЗ, евакуатор для автомобіля, міг витратити на лікування та догляд за своїми батьками. Моральну шкоду позивач оцінює у 200000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив:

- стягнути з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» майнову шкоду у розмірі 23645.77 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 101088.56 грн, моральну шкоду у розмірі 200000 грн та витрати на послуги професійного оцінювача, пов`язані із складанням звіту в розмірі 4260 грн;

- солідарно стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 4275.34 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 23645.77 грн, 237.00 гривень сплаченого судового збору та 1053.00 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 94620.71 грн, 10000.00 грн моральної шкоди, 1099.40 грн сплаченого судового збору та 4797.00 грн витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Беляновського Р.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9787.50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 94620.71 грн незаконним та необґрунтованим, подав на нього апеляційну скаргу.

Зокрема зазначає, що метою цивільного провадження у справі є відновлення майнового стану позивача, що існував до моменту ДТП, а не додаткове покарання відповідача. Як встановлено судом на підставі висновку №29644 про оцінку (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 листопада 2023 року, вартість належного позивачу транспортного засобу до моменту ДТП становила 287369.60 грн. Також, у матеріалах справи наявний висновок вартості придатних залишків №29644/1 від 17 листопада 2023 року, який не спростований іншими доказами, не заперечувався позивачем та судом, та згідно з яким вартість транспортного засобу у пошкодженому стані становить 148515.37 грн. Також, не заперечувалося позивачем та встановлено судом першої інстанції, що позивач отримав від ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в сумі 136354.23 грн.

Тобто, як зазначає апелянт, на сьогодні у володінні позивача перебуває пошкоджений транспортний засіб, вартість якого становить 148515.37 грн, а також грошові кошти, отримані від страховика, в сумі 136354.23 грн, що разом складає 284869.60 грн.

Вказує, що оскільки суму страхового відшкодування страховиком було зменшено на суму франшизи в розмірі 2500 грн, визначену договором цивільно-правової відповідальності відповідача, відповідач не заперечує проти стягнення з нього суми франшизи, оскільки це дало б можливість повністю відновити майновий стан позивача, який існував на момент ДТП.

Вважає, що висновки суду протирічать нормі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки частиною першою вказаної статті визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, зазначає апелянт, закон чітко вказує, що для визнання ремонту економічно необґрунтованим, вартість відновлювального ремонту (а не ремонту з урахуванням зносу) має бути вищою за вартість автомобіля до ДТП. Аналогічно і в абзаці другому пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01 грудня 2013 року вказано, що ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Просить його змінити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 94620.71 грн, зменшивши вказану суму стягнення до 2500 грн, а також стягнути з позивача витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 , вважаючи додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу.

Зокрема зазначає, що з доданих представником квитанцій неможливо встановити чи перерахування коштів здійснювалося саме на рахунок адвоката Беляновського Р.Ю. З квитанцій вбачається, що відправник - ОСОБА_1 , проте відомості про одержувача відсутні. Другий платіж сплачений з порушенням строку - 08 серпня 2024 року, а в додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 28 червня 2024 року зазначено, що друга частина гонорару у розмірі 5000 грн сплачується клієнтом до 31 липня 2024 року. Стороною відповідача також не надано жодних доказів на підтвердження сплати третьої частини гонорару у розмірі 5000 грн. Також вказує, що у квитанціях відсутнє призначення платежу.

Крім того зазначає, що до заяви про ухвалення додаткового судового рішення представник ОСОБА_6 додає ордер на надання правничої допомоги, з якого вбачається, що він виписаний на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 28 червня 2024 року. Договір, укладений без номера, на думку апелянта, може свідчити про те, що він не зареєстрований у податковій службі та не відображений у податковій звітності, а тому ставить під сумнів законність правовідносин між адвокатом і клієнтом.

Також вказує, що ні адвокату Гурнику В.О., ні ОСОБА_2 повістки з повідомленням про судовий розгляд на телефон чи засобами поштового зв`язку не надходили. Більше того, як зазначає апелянт, повідомлення з датою судового розгляду завантажено вже після винесення судом додаткового рішення, на підтвердження чого ним надано скріншоти з особистого електронного кабінету в системі Електронний суд. Таким чином вважає, що судом допущено процесуальні порушення та належно не повідомлено сторін про дату, час та місце судового розгляду.

Просить скасувати додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви адвоката Беляновського Р.Ю. про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року, в якому просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, при виплаті страхового відшкодування страховик виходить із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Вважає, що встановлення факту фізичного знищення автомобіля може мати місце лише в тому випадку, якщо вартість його відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля перевищує ринкову вартість на момент пошкодження. Визначення поняття «фізичний знос» наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі Методика). Так згідно з п.1.6 Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників. При обчисленні показника майнової шкоди за основу береться вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, адже він передбачає відновлення пошкодженого транспортного засобу у той стан, у якому він перебував у день до ДТП.

Взяття за основу показника вартості відновлюваного ремонту є хибним, адже передбачає ремонт автомобіля до виробничих налаштувань, тобто нового стану.

Таким чином, представник апелянта хибно трактує норми закону, адже у даній ситуації має братися до уваги саме чи нижчий від ринкової вартості автомобіля показник вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а не вартість відновлювального ремонту. Жодним доказом, наявним в матеріалах цивільної справи № 601/1755/24, належним чином не встановлено факт фізичного знищення транспортного засобу «Фольксваген Джета» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції може скасувати рішення суду першої інстанції внаслідок допущених процесуальних порушень виключно у тому разі, якщо такі порушення призвели до ухвалення неправильного рішення.

У даній же справі, скаржник вказуючи на процесуальні порушення при розгляді заяви про розподіл судових витрат (розгляд заяви без виклику сторін) не навів достатніх доводів того, що таке порушення призвело до прийняття судом неправильного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень при ухваленні додаткового рішення не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Вказує, що на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги (з додатками) між адвокатом Беляновським Р.Ю. та ОСОБА_1 , у останнього виник договірний обов`язок оплати наданої правничої допомоги. Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги сторони підтвердили як факт надання правничої допомоги, її виду та обсягу, так і відсутність у відповідача претензій щодо повноти виконання Адвокатом своїх зобов`язань за договором.

Вважає, що та обставина, що один із чергових платежів за договором було сплачено із простроченням, а останній платіж не було сплачено на час подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення (на той момент навіть не настав обумовлений договором строк оплати) не свідчить про те, що витрати відповідача не є документально підтвердженими.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Беляновський Р.Ю. просив задовольнити його апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Гурник В.О., просить задовольнити його апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду зазначеним вимогам відповідають.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 .

Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року у справі №601/3119/23, яка набрала законної сили, 27 жовтня 2023 року о 20 год. 40 хв. на автодорозі М-19 248 км+720 м водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримавшись безпечного інтервалу руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, вчинив ДТП, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_1 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено йому стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Згідно постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2024 року у справі №601/3121/23, яка набрала законної сили 22 лютого 2024 року, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КупАП провадженням закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2024 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, особою, винуватою у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 жовтня 2023 року, є ОСОБА_1

12 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта» був укладений договір/поліс №217324723 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є «Ford Escape», д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно умов укладеного полісу №217324723 страхова сума на одного потерпілого складала: за шкоду, заподіяну майну, 160000 грн, розмір франшизи 2500 грн.

01 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, де надав письмові пояснення про обставини настання події.

Згідно протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 02 листопада 2023 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , під час якого проведено фотографування, встановлено відомості про транспортний засіб, технічний стан, перелік та опис пошкоджень, які були отримані внаслідок ДТП, з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно звіту №29644 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 листопада 2023 року, замовником оцінки є ПАТ «НАСК «Оранта», виконавцем Курилович Д.Ф. (ТОВ «СЗУ Україна»), об`єктом оцінки являється транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказаним звітом встановлено наступне:

- ринкова вартість транспортного засобу становить 287369.60 грн;

- вартість відновлюваного ремонту становить 658717.73 грн;

- значення коефіцієнта фізичного зносу 0.6971;

- вартість матеріального збитку становить 287369.60 грн;

- вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 250620.71 грн (сторінка 5 Звіту).

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно ремонтної калькуляції №29644 від 17 листопада 2023 року, становить 658717.73 грн.

Згідно висновку вартості придатних залишків №29644/1 від 17 листопада 2023 року вартість ДТЗ «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані складає 148515.37 грн.

Згідно розрахунку страхового відшкодування від 14 березня 2024 року та страхового Акту №ОЦВ-23-19-100652/1 від 21 березня 2024 року сума страхового відшкодування становить 136354.23 грн (287369.60 грн вартість збитків 148515.37 грн вартість залишків КТЗ 2500 грн франшиза = 136354.23 грн).

Згідно повідомлення ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-22/2186 від 28 березня 2024 року було прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 136354.23 грн згідно страхового акту №ОЦВ-23-19-100652/1.

Згідно платіжної інструкції №16219 від 21 березня 2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_2 136354.23 грн.

21 березня 2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» було здійснено грошовий переказ ОСОБА_2 у розмірі 136354.23 грн, що підтверджується скріншотом квитанції.

Відповідно до повідомлення від 24 лютого 2024 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 04 березня 2024 року о 10 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , відбудеться огляд пошкодженого в ДТП автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою визначення завданих збитків.

Протокол огляду автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , було складено 04 березня 2024 року аварійним комісаром ОСОБА_5 в присутності позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 . Встановлено відомості про транспортний засіб, технічний стан, перелік та опис пошкоджень, які були отримані внаслідок ДТП.

Відповідно до звіту про оцінку, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , огляд автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , проведений 04 березня 2024 року.

Даним звітом встановлено наступне:

- ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 311506.86 грн;

- вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , з включенням в розрахунку ПДВ, складає 677068.44 грн;

- вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 257088.66 грн;

- коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 0.70;

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 311506.86 грн.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно ремонтної калькуляції №271023 від 20 березня 2024 року, становить 677068.44 грн.

04 березня 2024 року приватний підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку КТЗ №0403. Вартість послуги за договором становить 4260 грн.

Згідно рахунку №13 від 27 березня 2024 року, платник ОСОБА_2 , сума до оплати становить 4260 грн, з яких:

- 3000 грн вартість послуги із складання звіту з визначення вартості матеріального збитку автомобіля;

- 1260 грн виїзд на місце огляду транспортного засобу до с.Рудка Кременецького району Тернопільської області.

Згідно платіжної інструкції №583 від 27 березня 2024 року ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_5 4260 грн.

Згідно акту виконаних робіт по транспортуванню автомобіля від 27 жовтня 2023 року вбачається, що вартість евакуації транспортного засобу становить 4000 грн.

Згідно акту обстеження від 15 квітня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом зі своїми батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється особою інвалідністю ІІ групи з 02 жовтня 1997 року, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 здійснює постійний догляд за своїми батьками, а також допомагає матеріально.

Згідно рішення Кременецького районного суду у справі №601/2434/23 ОСОБА_2 призначений опікуном недієздатної ОСОБА_7 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача не є фізично знищеним, а тому з відповідачів підлягають стягненню решта суми невиплаченого йому страхового відшкодування. Також суд першої інстанції, із врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, їх тривалості та наслідків, істотності вимушених змін у житті, виходячи із засад розумності та виваженості, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 94620.71 грн, а тому в іншій частині зазначене рішення суду не переглядається.

Колегія суддів з оскаржуваним рішенням суду у зазначеній вище частині не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2статті 22 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1 та 2 статті 1166 ЦК України).

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі Закон №1961-IV).

Вказаним Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом №1961-IV порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону №1961-IV).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону №1961-IV).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону №1961-IV).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1статті 1194 ЦК України).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим, принцип повного відшкодування шкоди закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу, яка передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Як вбачається зі звіту ТОВ «СЗУ Україна» №29644 про оцінку (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 листопада 2023 року, ринкова вартість автомобіля становить 287369.60 грн, вартість відновлювального ремонту 658717.73 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 250620.71 грн.

Позивач вважає, що його автомобіль не є фізично знищеним та бажає його відремонтувати, тобто не погоджується з його фізичним знищенням.

Якщо вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) це означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу». Поняття «фізично знищений транспортний засіб» включає в себе як ситуацію, коли його ремонт є технічно неможливим, так і ситуацію, коли це є економічно необґрунтованим.

Таке тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 559/1253/19, провадження № 61-7141 св 22.

В постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що залишення позивачу автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість придатних залишків якого згідно висновку №29644/1 від 17 листопада 2023 року складає 148515.37 грн, а також отримання ним повного відшкодування ринкової вартості вказаного автомобіля, призведе до безпідставного збагачення.

Отже, частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції помилково виходив з того, що транспортний засіб позивача є пошкодженим, а не фізично знищеним, тому останній відповідно до частини 2 статті 30 Закону №1961-IV має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП, з одночасним залишенням у власності позивача цього автомобіля.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача 2500 грн невиплаченої страховиком франшизи, що не заперечується і відповідачем.

Так, поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У статті 12 Закону №1961-IV зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована згідно поліса №217324723 в ПАТ «НАСК «Оранта» і він є відповідальним за завдані позивачу збитки, тому з нього на користь позивача підлягає до стягнення франшиза в розмірі 2500 грн, передбачена вказаним договором страхування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судове рішення зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди зі зменшенням суми з 94620.00 грн до 2500 грн.

Що стосується додаткового рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 червня 2024 року між адвокатом Беляновським Р.Ю. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно із додатком №1 до договору про надання правової допомоги у пункті 1 сторони погодили гонорар за надання правової допомоги Клієнту, у розмірі 15000 грн.

Згідно Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28 червня 2024 року, складеного та підписаного сторонами, адвокат виконав наступні роботи:

- надання юридичних консультацій Клієнту з приводу замовленого ним виду правничої допомоги;

- ознайомлення із матеріалами електронної справи №601/1755/24 у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд»;

- аналіз матеріалів справи, доводів позовної заяви та доказів, долучених до неї;

- зібрання доказів та обґрунтування правової позиції захисту прав Клієнта;

- складання та подання до суду відзиву на позовну заяву;

- участь у судових засіданнях у справі №601/1755/24 в режимі відеоконференції;

- надання інформації клієнту щодо стадії розгляду справи №601/1755/24 Кременецьким районним судом Тернопільської області.

Загальна вартість наданої правничої допомоги складає 15000 грн. Станом на дату підписання даного Акту вартість правничої допомоги сплачено в сумі 10000 грн.

Відповідно до скріншоту переказу коштів від 02 липня 2024 року та 08 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплатив 10000 грн адвокату Беляновському Р.Ю.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно виходив з того, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів оплати адвокатських послуг є безпідставними, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні адвокату Гурнику В.О., ні ОСОБА_2 повістки з повідомленням про судовий розгляд на телефон чи засобами поштового зв`язку не надходили, а тому суд ухвалив додаткове рішення з порушенням норм процесуального права, яке підлягає обов`язковому скасуванню, є необґрунтованими, оскільки статтею 270 ЦПК України визначено підстави та порядок ухвалення судом додаткового рішення. Частина 4 цієї статті визначає, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Тобто, суд першої інстанції не зобов`язаний викликати сторони в судове засідання при розгляді такої заяви.

Крім того, відповідачем у справі при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення було дотримано процесуальні норми щодо її направлення іншим сторонам, про що свідчить квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету представнику позивача адвокату Гурнику В.О. від 18 листопада 2024 року, який не подав заперечення на вказану заяву.

Разом з тим, представник позивача скористався правом на апеляційне оскарження додаткового рішення місцевого суду, при перегляді якого колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального чи матеріального права, які б свідчили про необхідність його скасування та відмови у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу, враховуючи при цьому те, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року змінено, а розмір майнової шкоди зменшено до 2500 грн.

В апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи, які б свідчили про завищення встановленої судом першої інстанції в додатковому рішенні суми витрат за надання професійної правничої допомоги, стягнутої з позивача на користь відповідача, враховуючи при цьому те, що стороною відповідача такі витрати були розраховані пропорційно до задоволених позовних вимог позивача.

Таким чином, виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9787.50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди зміні, зі зменшенням суми стягнення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги останнього.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди з 94620.00 гривень до 2500 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1833.59 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий

Судді