17 березня 2025 року Єдиний унікальний № 501/3188/24 Провадження № 2/501/289/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2025 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого Тордія Е.Н., секретаря судового засідання Буряченко Д.О.

номер справи № 501/3188/24 номер провадження № 2/501/289/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області позовну заяву

позивача: ОСОБА_1 до

відповідачів: ОСОБА_2

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТО СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО»

предмет та підстава позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

участь у справі приймали: представник позивача адвокат Станіславська А.В.

представник відповідача адвокат Оразов А.А.(ВКЗ)

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин правовідносин.

27 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог після їх уточнення зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 2 серпня 2023 року їй як пішоходу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Іллічівським міським судом Одеської області, 16 квітня 2024 року, винесено вирок відносно ОСОБА_2 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

В результаті зазначеного ДТП їй було проведено вже 6 операцій, понад три місяці вона провела у лікарні, та була прикута до ліжка. Тільки зараз позивач починає заново вчитися ходити та намагається самостійно себе обслуговувати. Вказаним кримінальним правопорушенням позивачу було завдано матеріальної шкоди у загальному розмірі 226 434,17 грн. Частково шкода була їй компенсована відповідачем та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТОМ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» (далі по тексту ПАТ СК «ВУСО») на загальну суму 104000.00 грн., залишок складає 77 696.32 грн.

Окрім, матеріальної шкоди їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 500000.00 грн. та зазначає, що в результаті цієї події позивач перенесла великий стрес, страх за своє життя і здоров`я. Перебуваючи довгий час в лікарні, позивач потребувала стороннього догляду, оскільки множинні травми та складні переломи позбавили її можливості рухатись, проводити за собою догляд, тощо. Лікування потребувало дороговартісної операції, яка проводилась під загальним наркозом. В області переломів досить довго зберігався сильний біль, неможливість рухів ногою, що викликало фізичні страждання. Позивач нормально не мала можливості пересуватися більше 3 місяців та на сьогоднішній день залишилась кульгавість та значна обмеженість в русі, тазові кістки так і не встали на місце, зберігається біль. Після виписки з лікарні позивачка не в змозі була надати належний догляд собі. Не могла придбати продукти харчування, приготувати їжу, прибрати в квартирі. Рекомендовано лікарями проводити подальшу, дороговартісну реабілітацію та нажаль майже по життєво та свій фізичний стан позивач все одно не відновить, як до ДТП, працювати не може та навряд зможе в подальшому.

З урахуванням свого фізичного стану та довготривалої втрати роботоздатності позивач залишилась без роботи, працювала тальманом на ЧРП. На теперішній час вона має провести ще операції та післяопераційну реабілітацію, у цьому аспекті звертає увагу на тривалість реабілітації, обсяг ліків, необхідних для прийняття, а також необхідність подальшої реабілітації - проведення медичних процедур тощо, залишення без роботи та доходу.

З моменту подій, описаних вище, і до теперішнього часу позивач не має змоги повноцінно реалізовувати соціальне життя, досі повноцінно не налагоджено навіть побут.

Вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту заподіяння тілесних ушкоджень, позивачка постійно відчуває фізичні страждання та біль. На фоні цього має психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що виражаються у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні. Все це призводить до значних тяжких змін життєвих зв`язків та змушує прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачів солідарно 77696.32 матеріальну шкоду, 500000.00 грн. моральну шкоду та судові витрати за отримання правової допомоги у розмірі 27 500,00 грн.

Представник відповідача адвокат Оразов О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині матеріальної шкоди, надавши відповідні письмові пояснення, як підставу заперечень вказує про те, що після ДТП ОСОБА_2 сплатив позивачу 137358.90 грн. Сума 10200.00 грн. позивачем не доведена відповідними належними та допустимими доказами. Стосовно моральної шкоди вважає, позивачем також не доведено саме така сума відшкодування. Враховуючи викладене просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ПАТ СК «ВУСО» в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовні вимоги, проти яких заперечував та прохав розглянути справу за відсутності представника врахувавши, що ПАТ СК «ВУСО» було відшкодовано матеріальна шкода на підставі наданих медичних документів, моральна шкода має бути стягнута 5% від суми матеріальної шкоди, таким чином прохав в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року позовна заява, враховуючи, що вона не відповідала вимогам ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України залишена без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви та отримання відомостей про місце реєстрації відповідача по справі постановлена ухвала від 21 серпня 2024 року про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 10 вересня 2024 року.

Заперечень (заяв) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін по справі не надходило.

25 вересня 2024 року відповідачем ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 5 листопада 2024 року по справі залучено ПАТ СК «ВУСО» у якості співвідповідача.

12 листопада 2024 року позивачем уточнені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року витребувані медичні документи позивача з ЦРЛ.

20 лютого 2025 року ПАТ СК «ВУСО» надано відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подані 03 грудня 2024 року, 07 січня 2025 року, 17 лютого 2025 року, 6 березня 2025 року заяви про розгляд справи в режимі відеоконференеції.

Представник позивача в судовому засіданні прохала позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі.

Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

02 серпня 2023 року, о 20 годині 50 хвилин, при сутінках, при дрібному дощі, при мокрому дорожньому покритті, керуючи технічно справним автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому, маючи при собі відповідний реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб, здійснюючи рух по відповідній правій смузі для руху проїзної частини вулиці Олександрійська м. Чорноморську Одеського району Одеської області, яка освітлена міським електроосвітленням, призначена для руху у двох напрямках та складається з двох смуг для руху, по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку вул. Шкільна, у напрямку до вул. Перемоги цього ж міста, маючи реальну і об`єктивну можливість обрати безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки, щоб зберегти контроль розташування автомобіля на дорозі, діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив належних і своєчасних заходів, в порушення вимог пункту 12.1. Правил дорожнього руху України, при наближенні до закруглення дороги праворуч, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в порушення вимог пунктів 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4, тобто рухався зі швидкістю більше 50 км/год., яка не допустима у населеному пункті, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, чим створив перешкоду і небезпеку для пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які рухались по тротуару розташованого праворуч від дороги, та допустив наїзд на них вказаним автомобілем.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 були спричинені наступні тяжкі тілесні ушкодження: закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закриті переломи передніх відрізків VII, VIII лівих ребер без зміщення відламків, закритий перелом крижово-клубового зчленування з обох сторін зі зміщенням відламків, закритий розрив лобкового симфізу зі значним розходженням тазового кільця, відкриті переломи нижньої третини діафізу великогомілкової кістки та верхньої і нижньої третини діафізу малогомілкової кістки правої гомілки зі значним зміщенням відламків, множинні садна та рвані рани в верхній та нижній третинах правої гомілки.

Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень автомобільної травми, які за ознакою небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. м) «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області, 16 квітня 2024 року, ухвалено вирок відносно ОСОБА_2 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

За наданими розрахунками кримінальним правопорушенням ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди у загальному розмірі 226 434,17 грн., а саме: витрати на придбання медикаментів, медпрепаратів, медінвентаря, тощо (грн): 691,10 грн. згідно чеку № 074243 від 31 грудня 2023 року; 348,50 грн. згідно чеку № 146,24 від 27 листопада 2023 року; 302,61 грн. згідно чеку № від 23 листопада 2023 року; 256,85 грн. згідно чеку № 198704 від 05 січня 2024 року; 362,90 грн. згідно чеку № 28470 від 12 січня 2024 року; 363,00 грн. згідно чеку № ПН64РКО від 09 вересня 2023 року; 540,00 грн. згідно чеку № 42048730д 15 серпня 2023 року; 54000,00 грн. згідно чеку № 42048729 від 15 серпня 2023 року; 24200,00 грн. згідно чеку № ПН64 від 09 вересня 2023 року; 2010,15 грн. згідно чеку № 328716 від 17 серпня 2023 року; 797,00 грн. згідно чеку № від 07 вересня 2023 року; 244,90 грн. згідно чеку № від 07 вересня 2023 року; 497,36 грн. згідно чеку № 9716 від 08 вересня 2023 року; 1248,02 грн. згідно чеку № 64586 від 07 вересня 2023 року; 459,94 грн. згідно чеку № від 24 серпня 2023 року; 256,90 грн. згідно чеку № 62933 від 21 серпня 2023 року; 156,90 грн. згідно чеку № 44310 від 10 серпня 2023 року; 136,90 грн. згідно чеку № від 18 серпня 2023 року; 900,00 грн. згідно чеку № від 14 серпня 2023 року; 84,90 грн. згідно чеку № від 14 серпня 2023 року; 498,40 грн. згідно чеку № від 14 серпня 2023 року; 81,30 грн. згідно чеку № від 15 серпня 2023 року; 772,77 грн. згідно чеку № від 16 серпня 2023 року; 207,30 грн. згідно чеку № від 16 серпня 2023 року; 153,90 грн. згідно чеку № від 16 серпня 2023 року; 100,00 грн. згідно чеку № від 12 серпня 2023 року; 470,00 грн. згідно чеку № від 12 серпня 2023 року; 526,51 грн. згідно чеку № від 13 серпня 2023 року; 134,90 грн. згідно чеку № від 12 серпня 2023 року; 17,00 грн. згідно чеку № від 11 серпня 2023 року; 772,77 грн. згідно чеку № від 10 серпня 2023 року; 242,10 грн. згідно чеку № від 11 серпня 2023 року; 208,70 грн. згідно чеку № від 11 серпня 2023 року; 2282,93 грн. згідно чеку № від 10 серпня 2023 року; 134,90 грн. згідно чеку № від 09 серпня 2023 року; 758,40 грн. згідно чеку № від 09 серпня 2023 року; 335,12 грн. згідно чеку № від 05 серпня 2023 року; 1880,00 грн. згідно чеку № від 06 серпня 2023 року; 945,50 грн. згідно чеку № від 03 серпня 2023 року; 4395,40 грн. згідно чеку № від 03 серпня 2023 року; 3235,90 грн. згідно чеку № від 03 серпня 2023 року; 688,70 грн. згідно чеку № від 02 серпня 2023 року; 3753,00 грн. згідно чеку № 000041832 від 02 серпня 2023 року; 945,74 грн. згідно чеку № від 04 серпня 2023 року; 2192,00 грн. згідно чеку № від 04 серпня2023 року; 4814,68 грн. згідно чеку № від 04 серпня 2023 року; 82,00 грн. згідно чеку № від 04 серпня 2023 року; 154,90 грн. згідно чеку № від 07 серпня 2023 року; 1566,20 грн. згідно чеку № від 07 серпня 2023 року; 2588,12 грн. згідно чеку № від 08 серпня 2023 року; 59,50 грн. згідно чеку № від 082023 року; 250,00 грн. згідно чеку № від 12 вересня 2023 року; 134,80 грн. згідно чеку № від 14 вересня 2023 року; 131,30 грн. згідно чеку № від 11 вересня 2023 року; 415,80 грн. згідно чеку № від 11 вересня 2023 року; 386,80 грн. згідно чеку № від 10 вересня 2023 року; 258,90 грн. згідно чеку № 44253474 від 24 серпня 2023 року.

Витрати на придбання медикаментів, медпрепаратів, оплата медичних послуг тощо становить 124 434,17 грн. Окрім цього, витрати на догляд (доглядальниця, санітарка), процедури відновлювальні, масажі, таксі до лікарні, становить - 102 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Станіславська А.В. зазначила, що письмових доказів отримання вказаних послуг відсутні. Проте, підтвердила факт отримання від відповідача 102000.00 грн., а також суму матеріального відшкодування виплачену ПАТ СК «ВУСО» в розмірі 44737.85 грн.

Окрім матеріальної шкоди вважає,що діями відповідача їй спричиненні моральна шкоду, яку вона оцінює в 500000.00 грн.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачає ,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 22 Цивільного кодекс України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області, 16 квітня 2024 року, ухвалено вирок відносно ОСОБА_2 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19).

Згідно частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки, наведений вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2024 року суду набув законної сили, тому доказуванню не підлягає факт вчинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Зі статті 5 зазначеного Закону вбачається, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 25 Закону України «Про страхування», передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 12.1 статті 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати пов`язані з доставкою розміщенням, утриманням діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно приписів ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Мінімальний розмір страхового відшкодування ( регламентовані витрати)за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику не надані документи,що підтверджують розмір витрат, зазначених п.24.1 ст. 24 Закону, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розміру, визначений відповідно до п.24.2 цієї статті страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному п.24.2 ст. 24 Закону.

Разом з тим, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 підтвердила зазначений висновок вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 Цивільного кодексу України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 Цивільного кодексу України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № 213412917 від 17 лютого 2023 року ПАТ СК «ВУСО» відшкодувала ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на лікування в розмірі 44737.85 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Станіславська А.В. підтвердила факт отримання вказаних грошових коштів, та зазначила, що документально підтвердження витрат на догляд, тощо у розмірі 102000.00 грн. надати не має можливості .

Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Урахувавши надані суду докази у їх сукупності суд дійшов висновку що позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрати на догляд (доглядальниця, санітарка) процедури, відновлювальні масажі, таксі до лікарні, тощо на загальну суму 102000.00 грн. тому в цієї частині вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Таким, чином з огляду на те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано моральну шкоду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові по справі № 214/7462/20 від 05 грудня 2022 року зазначив, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Абзац другий частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що внаслідок ДТП отриманих травм змушена була докласти додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок якого відбулись значні зміни звичайного її укладу, вона зазнала як фізичних так і душевних страждань, через неможливість рухатися самостійно, втрату роботи та зміни які тривають і на даний час.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Висновок суду.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення солідарно з відповідача ОСОБА_2 300000.00 грн. моральної шкоди, з ПАТ СК «ВУСО» виходячи з приписів ст. 26-1 Закону стягненню підлягає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 2236.89 грн.

Судові витрати.

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідачів у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

За змістом ч.ч. 1,3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Отже, на користь позивача з ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які документально підтверджені (договір про надання правової допомоги № 58 від 23 лютого2024 року, детальний опис робіт до договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 19 липня 2025 року квитанція до прибуткового ордеру № 13/07 від 19 липня 2025 року) в розмір 27500.00 грн.

На підставі ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 23, 979, 1167, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 22, 25, 26 -1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», Закону України «Про страхування», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути с з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 моральну шкоду в сумі 300000.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в сумі 27500.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 НОМЕР_3 на користь держави судовий збір 3002.66 грн.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТА СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ «ВУСО» ( адреса розтушування вул. Казмира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 моральну шкоду в сумі 2236.89 грн.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТА СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ «ВУСО» (адреса розтушування вул. Казмира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150 ) на користь держави судовий збір 111.80 грн.

В інший частині вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Іллічівським міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини даного рішення суду складені і підписані суддею 11 березня 2025 року.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТО СТРАХОВА КОМПАНІЇ «ВУСО» (адреса розтушування вул. Казмира Малевича, буд. 31, м. Київ, 03150 ).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий