Номер провадження: 22-ц/813/704/25
Справа № 523/6847/23
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №089743 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року у справі №523/656/23, на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнено в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року у справі №523/656/23 скасовано постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року та постановлено нову, якою провадження у справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На думку позивача, дії поліції відносно складання протоколу про адміністративне правопорушення і судді Суворовського районного суду м. Одеси відносно визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу майнової і моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що відносно ОСОБА_1 здійснювалося незаконно, чим йому було завдано майнової та моральної шкоди, відшкодування яких здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органів державної влади.

Позивач ОСОБА_1 також вказує, що зазнав розчарування (почуття несправедливості) та приниження з буку органів державної влади, які незаконно звинуватили його у вчиненні правопорушення і засудили за це. Зазнав стрес, що не дозволяє зосередитися на роботі та звичайних заняттях, переживання, самотності, глибоко проникаюче тривале напруження, порушення нормального ритму життя, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також призвели до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з близькими та оточуючими людьми, погіршення трудової функції, інших негативних наслідків морального характеру.

Також позивач вказав, що зробити конкретний розрахунок розміру завданої моральної шкоди не може, оскільки не існує конкретної вартості днів хвилювань, переживань, безсонних ночей тощо. Проте, він вважає, що достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є сума в розмірі 30 000 грн. Крім цього, ОСОБА_1 зазнав збитків, пов`язаних із наданням йому юридичної допомоги адвокатом.

Тому, просить суд задовольнити його позовні вимоги та винести рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30 000 грн моральної шкоди та 12 500 грн витрат на правничу допомогу.

12 травня 2023 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказано, що державу представляють відповідні державні органи в межах їх компетенції через свого представника. Отже, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган діями якого завдану шкоду. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативно-правовим актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд з відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача орган Казначейства.

Також зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 089743 було складено посадовими особами Управління патрульної поліції в Одеській області, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції. З огляду на вищевказане, Управління патрульної поліції в Одеській області це орган, діями/бездіяльністю якого на думку позивача, завдано йому моральної шкоди, а належним відповідачем по справі №523/6847/23 є Департамент патрульної поліції, який має статус юридичної особи та до структури якого входить вищевказаний орган. Залучення або ж незалучення Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган. Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 по справі №641/8857/17.

Щодо права на відшкодування моральної шкоди представник Державної казначейської служби України зазначив, що позивач посилається на положення п. 4 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон про порядок відшкодування шкоди), оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 буцімто притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. З матеріалів справи вбачається, що жодних судових рішень, які б встановлювали факт та незаконність застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, конфіскації майна чи накладення штрафу щодо ОСОБА_1 позивачем до позову не додано. При цьому, незаконність дій органу поліції позивач обґрунтовує постановою Одеського апеляційного суду від 24.03.2023 по справі №523/656/23, якою скасовано постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 про визнання позивача винним у скоєнні правопорушення, та провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Однак, сам факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання моральної шкоди позивачу. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 по справі №312/262/18.

Позивач обмежується лише загальними посиланнями, що внаслідок дій посадових осіб органу поліції йому було завдано моральної шкоди і не надає суду жодних доказів про її дійсність. Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що по відношенню до нього був здійсненний фізичний чи психічний вплив та в чому він виражався також не надає. Позивачем необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення.

Під час розгляду справи №523/656/23 про адміністративне правопорушення позивач мав право подати заяву про розподіл судових витрат за правилами ЦПК України з огляду на те, що вищевказана справа розглядалась Суворовським районним судом м. Одеси. Однак, позивач не скористався своїм правом та всупереч нормам матеріального законодавства просить суд стягнути витрати на правову допомогу понесені під час розгляду справи №523/656/23 за результатами розгляду позовної заяви по справі №523/6847/23. Вимоги позивача щодо відшкодування на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 12 500 грн, понесених під час розгляду справи №523/656/23 не підлягають задоволенню. Поряд з цим, позивач на стор. 7 позовної заяви зазначив: «Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_3 поніс становить 11 000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката». Однак, позивачем по справі №523/6847/23 є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 , а тому встановити який розмір витрат на правову допомогу буде понесено ОСОБА_1 за наслідками аналізу позовної заяви не вдалось.

12 травня 2023 року від Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову, вказано, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду. В частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності та незаконного накладення на нього штрафу у розмірі 17 000 грн в прибуток держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік належним відповідачем є Суворовський районний суд м. Одеси, а точніше з огляду на суть матеріально-правового спору в цій справі належним відповідачем є держава Україна як самостійний окремий учасник цивільних правовідносин в особі Суворовського районного суду м. Одеси органу, діями якого завдано шкоду.

Вказано, що протокол серії ААД №089743 від 24.12.2022 складено інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, старшим лейтенантом поліції Гузовським Д.В.. Посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення перебуває у трудових відносинах з міжрегіональним органом поліції, а саме з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України. Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому проходить службу вищевказаний інспектор є відокремленим підрозділом Департаменту патрульної поліції. Відповідно до «Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються» затвердженого постановою КМУ від 16.09.2015 №730 «По утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено як юридичну особу публічного права Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Національна поліція України не може відповідати за позовом про стягнення шкоди внаслідок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, як Національна поліція України, у тому числі її посадові (службові) особи не оформлювала. Якщо говорити про суть матеріально-правового спору в цій справі належним відповідачем є держава Україна як самостійний окремий учасник цивільних правовідносин в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Також зазначено, що позивач вказує на те, що він зазнав розчарування (почуття несправедливості) та приниження з боку органів державної влади, які незаконно звинуватили його у вчиненні правопорушення і засудили за це. Рішення у справі №523/656/23 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським не приймалось, оскільки, відповідно до положень ст. 255 КУпАП поліцейські уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП, який у свою чергу відповідно до ст. 221 КУпАП є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення. Постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 у справі №523/656/23 не набрала законної сили, позивач при цьому скористався правом на її оскарження до Одеського апеляційного суду. Штраф, встановлений постановою Суворовського районного суду м. Одеси позивач не сплачував, у тому числі не був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Позивачем зазначено про заподіяну моральну шкоду та визначено її розмір, однак обґрунтування її розміру, в чому саме полягало заподіяння моральної шкоди та доказів такого заподіяння матеріали справи не містять.

Крім того, просили відмовити в стягненні з державного бюджету витрати на правничу допомогу адвоката під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Оскільки, витрати понесені позивачем в іншому провадженні по іншій справі не підлягають вирішенню судом та відшкодуванню у даному провадженні, заявлена сума відшкодування вказаних витрат суперечить положенням ст. ст. 133,137 ЦПК України, визначаються як безпідставні та необґрунтовані.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2022 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №089743, згідно якого ОСОБА_1 24 грудня 2022 року о 22:30 год, керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Одеса, по вул. Вапняна, 34, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 10).

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн, в дохід держави (справа №523/656/23) (а.с. 23-25).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року задоволено апеляційну скаргу адвоката Ставроста Р.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 .. Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-15).

У позовній заяві ОСОБА_1 послався на положення п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого підставою для відшкодування майнової і моральної шкоди позивачу, є факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення, що свідчить про те, що провадження відносно ОСОБА_1 здійснювалося незаконно, чим було завдано майнової та моральної шкоди, відшкодування яких здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органів державної влади.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що сам факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання моральної шкоди позивачу.

Жодних доказів, які б підтверджували твердження ОСОБА_1 , про те, що він зазнав розчарування (почуття несправедливості) та приниження з боку органів державної влади, стрес, самотність, глибоко проникаюче тривале напруження, порушення нормального ритму життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з близькими та оточуючими людьми, погіршення трудової функції, інших негативних наслідків морального характеру, матеріали справи не містять.

При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що сам факт наявності рішення суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, не свідчить про протиправність дій органу поліції та завдання йому моральної шкоди.

Так, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дії поліції відносно ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення і судді Суворовського районного суду м. Одеси відносно визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу майнової і моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що відносно ОСОБА_1 здійснювалося незаконно, чим було завдано майнової та моральної шкоди, та відшкодування яких здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органів державної влади.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями та вважає за необхідне зазначити наступне.

В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної діями працівників поліції при розгляді справ про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

У постанові від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України (близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №925/556/21).

Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Велика Палата Верховного Суду окремо зазначає, що процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як вже було зазначено, позивач обґрунтовує завдання йому шкоди протиправністю дій відповідача, що виразилися у складенні протоколу про адміністративне правопорушення. Проте, у випадку подальшого закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність складу адміністративного правопорушення, сам лише факт складення протоколу патрульними поліцейськими не може оцінюватись як преюдиційний факт заподіяння моральної шкоди і як наявність причинно-наслідкового зв`язку бути підставою для відшкодування шкоди.

Слід звернути увагу, що провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито в судому порядку, тим самим державою було відновлено порушене право позивача. Як вказує ЄСПЛ, визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду (див. п. 46 рішення ЄСПЛ від 13 липня 2006 року у справі «Сілін проти України».

Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії державного органу завдали моральної втрати громадянину призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагання від нього додаткових зусиль. Самий лише факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Однак, жодних доказів, які б підтверджували твердження ОСОБА_1 , про те, що зазнав розчарування (почуття несправедливості) та приниження з боку органів державної влади, стрес, самотність, глибоко проникаюче тривале напруження, порушення нормального ритму життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з близькими та оточуючими людьми, погіршення трудової функції, інших негативних наслідків морального характеру, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в постанові від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону №266/94-ВР.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року задоволено апеляційну скаргу адвоката Ставроста Р.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 .. Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вказав, що матеріали справи не містять достатніх доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто що ОСОБА_4 на момент зупинки автомобіля перебував у статусі водія, тобто особи, яка згідно п. 2.5 ПДР України зобов`язана на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Отже, провадження у справі була закрито апеляційним судом у зв`язку із недостатністю в матеріалах справи доказів, а не через встановлення очевидної невідповідністю протоколу вимогам закону або внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Таким чином, доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права чи матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, крім того були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, такий висновок суду відповідає засадам розумності та справедливості, а також відповідає актуальній практиці Верховного Суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 18 березня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк