Провадження № 2/522/1597/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_3 15.10.2024 звернулася до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,2 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 17.10.2024 справу передано за підсудність до Приморського районного суду міста Одеси.

Справа 12.11.2024 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 була передана судді Свяченій Ю.Б.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15.11.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

До суду 19.11.2024 надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову, у якій вказав, що квартира є особистою приватною власністю позивача.

На підставі розпорядження в.о. керівника Приморського районного суду м. Одеси №78/25 від 16.01.2025, на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17.12.2024 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду м.Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку» по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа 23.01.2025 була передана судді Бондарю В.Я.

Ухвалою від 23.01.2025 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.03.2025.

ОСОБА_2 27.01.2025 знов направив до суду заяву про визнання позову та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У підготовчому засіданні 12.03.2025 представник позивача Юшинської І.Є. підтримала заяву про визнання позову.

Відповідач у підготовче засідання 12.03.2025 не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Предметом позову є визнання квартири набутої у шлюбі особистою приватною власністю позивача.

Підстави для закриття провадження у цивільній справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Урахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Заява про визнання позову від відповідача надійшла 19.11.2024, в той час як ухвала про відкриття разом з позовною заявою з додатками була лише здана до відділу експедиції 20.11.2024, що свідчить про те, що ОСОБА_2 знав про те, що ОСОБА_1 подала позов і не заперечував щодо нього відразу.

Разом з тим, слід звернути на увагу на наступне.

Згідно ч.1, ч.5 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 4.4., 4,5, 4,6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, дружина і чоловік мають право на укладання договорів про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При укладенні договору про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, сторони можуть відступити від засад рівності часток подружжя. Договір про поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути посвідчений нотаріусом незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

З відповідей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності сторін окрім квартири, наявна інша квартира та гараж, які набуті в періоду шлюбу.

Отже, за відсутністю спору між подружжям про поділ їх спільного сумісного майна, вони звертаються до нотаріуса з приводу укладення договору про поділ спільного майна подружжя. В той час, як до суду позивач звертається у разі наявності спору з відповідачем щодо варіантів такого поділу майна.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, адже між сторонами відсутній спір та відповідно відсутній предмет спору.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 258, 260, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 17 березня 2025 року.

Суддя: В.Я.Бондар