Справа № 523/2941/24
Провадження №2/523/1407/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю помічника судді, який за дорученням судді виконує функції секретаря судового засідання Бондар Т.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/2941/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2009 року було розірвано.

У період перебування сторін у шлюбі 13.02.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СМ-SME503/001/2008, відповідно до умов якого позивачка отримала у кредит грошові кошти в розмірі 128200,00 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення кредитних коштів у строк до 13.07.2021 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 04.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME503/001/2008 від 04.03.2008 року, за умовами якого останній зобов`язується відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором. Відповідно до довідки № 501-11-1/575 від 04.12.2013 року, виданої АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 станом на 25.11.2013 року за користування кредитом № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року сплатила тіло кредиту 34749,12 дол. США, проценти 87158,85 дол. США, а всього 121907,97 дол. США, у період з 13.03.2008 року по 13.11.2013 року. Згідно довідки від 06.02.2024 року, виданої АТ «ОТП Банк», за період з 13.12.2013 року по 12.12.2014 року ОСОБА_1 сплатила тіло кредиту у розмірі 4706,08 дол. США, проценти 14127,23 дол. США, а всього 18331,31 дол. США. Також за п. 5 ч. 1 та п. 1.3.5 ч. 2 Кредитного договору позивачка в день отримання кредитних коштів сплатила комісію за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку у розмірі 1582,00 дол. США. Таким чином, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року позивачкою було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 142323,28 дол. США.

22.04.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СМ-SME503/078/2008, відповідно до умов якого позивачка отримала у кредит грошові кошти в розмірі 98300,00 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення кредитних коштів у строк до 21.09.2021 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 22.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME503/078/2008, за умовами якого останній зобов`язується відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором.Відповідно до довідки № 501-11-1/576 від 04.2013 року, виданої АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 станом на 25.11.2013 року за користування кредитом № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року сплатила тіло кредиту 23608,57 дол. США, проценти 62001,22 дол. США, а всього 85609,79 дол. США. Згідно довідки від 06.02.2024 року, виданої АТ «ОТП Банк», за період з 20.12.2013 року по 24.11.2014 року ОСОБА_1 сплатила тіло кредиту у розмірі 2857,05 дол. США, проценти 8940,67 дол. США, а всього 11797,72 дол. США. Також за п. 5 ч. 1 та п. 1.3.5 ч. 2 Кредитного договору позивачка в день отримання кредитних кошів сплатила комісію за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку у розмірі 983,00 дол. США. Таким чином, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року позивачкою було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 98390,51 дол. США.

Окрім того, 15.10.2008 року ОСОБА_1 уклала із гр. ОСОБА_3 два Договори позики, відповідно до умов яких отримала у позику грошові кошти у загальній сумі 68000,00 дол. США. Взяті у позику кошти в розмірі 68000,00 до. США ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 10.10.2012 року.

Відтак, позивачка вказує на те, що на підставі положень ч. 1 ст. 544 ЦК України у неї виникло законне право вимагати від відповідача повернення 1/2 частини грошових коштів, сплачених в рахунок погашення вищеозначених кредитних зобов`язань та договорів позики в сумі 154356,90 дол. США.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким:

?Визнати грошові кошти, отримані за Кредитним договором № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року, Кредитним договором № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, Договорами позики від 15.10.2008 року, посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. у реєстрі за № 3713 та № 3714 спільною сумісною власністю подружжя;

?Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 1/2 частини від загальної суми сплачених грошових зобов`язань, а саме грошову суму в розмірі 154356,90 дол. США в якості зворотної вимоги (регресу), тобто 1/2 частини від загальної суми сплачених грошових зобов`язань.

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що відповідач заперечує проти визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів, які отримані позивачкою за договорами кредиту та позики. ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18.01.1995 року та до теперішнього часу. Грошові кошти, які позивачка отримала за вищенаведеними кредитними договорами та договорами позики використовувалися нею виключно для власних потреб, та у підприємницькій діяльності. Позивачкою не заперечується, що 18.06.2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Таким чином, задовго до набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу між сторонами було припинені будь-які стосунки, в тому числі спільний побут, та проживання однією сім`єю. Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, використання позичених грошових коштів та їх погашення відбувалося вже після того як сторони перестали проживати разом. Грошові кошти за кредитними договорами та за договорами позики були отримані не в інтересах сім`ї, так само грошові кошти не були використані в інтересах сім`ї. В подальшому, на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі № 523/16338/17 визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договорами поруки від 04.03.2008 року № SR-SME503/001/2008 та від 22.04.2008 року № SR-SME503/078/2008 (копія рішення додається). Будь-яких доказів того, що зазначені кредитні договори та договори позики були укладені в інтересах сім`ї, та доказів того, що кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 не надала.

Окрім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявив про пропуск строку позовної давності за вимогами ОСОБА_1 про визнання грошей, отриманих за кредитними договорами та договорами позики спільною сумісною власністю подружжя. Так, обґрунтовуючи пропуск позивачкою строку позовної давності, представник відповідача зазначає про те, що грошові кошти, які позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя були отримані нею у 2008 році. Шлюб між сторонами було розірвано 18.06.2009 року. У 2009 році ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так само у 2009 році позивачка звернулася до відповідача із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя (справа № 1527/3743/12). По справі № 1527/3743/12 Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено судове рішення від 16.02.2017 року, яке набрало законної сили 18.04.2017 року.

Як вбачається із тексту та прохальної частини уточнення до зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя, які подані позивачкою 13.03.2014 року у справі № 1527/8-24/11, ОСОБА_1 просила поділити майно набуте у шлюбі, та визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі:

?споживчий кредит на суму 158 200 доларів США, згідно договору кредиту № СM-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року;

?споживчий кредит на суму 98 300 доларів США, згідно договору кредиту № CM-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року;

?договір позики в сумі 246 000,00 грн., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 15.10.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом ОМНО Сакал І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3713;

?договір позики в сумі 88 560,00 грн., що є еквівалентом 18 000,00 доларів США, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 15.10.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом ОМНО Сакал І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3714.

Проте, 21.12.2016 року, ОСОБА_1 було подано заяву про залишення без розгляду вищенаведеної позовної заяви. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 року у справі № 1527/3743/12 заяву позивачки про залишення без розгляду зустрічного позову було задоволено, та зустрічну позовну заяву було залишено без розгляду.

З 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривають чисельні судові спори, в тому числі з приводу спільного майна. Із викладених обставин вбачається, що позивачка знала та не могла не знати, що її право на визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, отриманих за кредитними договорами 13.02.2008 року № СM-SME503/001/2008, від 22.04.2008 року № CM-SME503/078/2008, укладеним із ЗАТ «ОТП БАНК», за договорами позики грошей від 15.10.2008 року не визнається та оспорюється відповідачем з 2009 року.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спір між сторонами про поділ спільного сумісного майна виник у 2009 році, грошові кошти, які ОСОБА_1 за кредитними договорами та договорами позики використовувалися на її особисті потреби, погашення кредиту/повернення позики здійснювалися нею на її власний розсуд без будь-якого погодження з відповідачем. Окрім того, як вже було зазначено, порука відповідача за відповідними кредитними договорами припинена на підставі позовної заяви відповідача, яка була подана ще 24.11.2017 року. Позовна заява по даній справі подана до суду 21.02.2024 року. Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя із пропуском трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, відповідач ОСОБА_2 заявляє про пропуск строку позовної давності за вимогами позивачки про визнання грошей, отриманих за кредитними договорами та договором позики спільною сумісною власністю подружжя.

Відносно вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми 154 356,90 дол. США, в якості зворотної вимоги (регрес), тобто 1/2 частини від загальної суми сплачених грошових зобов`язань у розмірі 308 713,79 дол. США, то представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив наступне. Враховуючи той факт, що грошові кошти, які отримані позивачкою за відповідними договорами не є спільною сумісною власністю подружжя, то відповідно вимоги про стягнення 1/2 частини від загальної суми сплачених грошових зобов`язань також не підлягають задоволенню. Окрім того, стороною відповідача заявлено про пропуск строку позовної давності за вимогами позивачки про стягнення грошових коштів у порядку регресу.

Позивачка просить стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 154 356,90 дол. США, які складаються із наступних 7-ми «частин»/«груп»:

1) 60 953,99 дол. США (зазначена сума є 1/2 частиною тіла кредиту 34 749,12 доларів США та 1/2 процентів 87 158,85 доларів США, отриманих за кредитним договором № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року, та погашених в період з 13.03.2008 року по 13.11.2013 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що останній платіж з погашення заборгованості по даній групі грошових коштів здійснено позивачкою 13.11.2013 року.

2) 9 416,66 дол. США (зазначена сума є 1/2 частини тіла кредиту у розмірі 4 706,08 дол. США, та 1/2 частиною процентів у розмірі 14 127,23 дол. США, отриманих за кредитним договором № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року, та погашених в період з 13.12.2013 року по 12.12.2014 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що останній платіж з погашення заборгованості по даній групі грошових коштів здійснено позивачкою 12.12.2014 року.

3) 791,00 дол. США (зазначена сума є 1/2 частиною 1 582,00 дол. США, що є комісією за оформлення кредиту за кредитним договором № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що вказана сума грошових коштів сплачена позивачкою на рахунок банку 13.02.2008 року.

4) 42 804,90 дол. США (зазначена сума є 1/2 частиною тіла кредиту 23 608,57 доларів США та 1/2 процентів 62 001,22 доларів США, отриманих за кредитним договором № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, та погашених до 25.11.2013 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що останній платіж з погашення заборгованості по даній групі грошових коштів здійснено позивачкою 24.11.2013 року.

5) 5 898,86 дол. США (зазначена сума є 1/2 частиною тіла кредиту 2 857,05 доларів США та 1/2 процентів 8 940,67 доларів США, отриманих за кредитним договором № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, та погашених у період з 20.12.2013 року до 24.11.2014 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що останній платіж з погашення заборгованості по даній групі грошових коштів здійснено позивачкою 24.11.2014 року.

6) 491,50 дол. США (зазначена сума є 1/2 частиною 983,00 дол. США, що є комісією за оформлення кредиту за кредитним договором № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів вбачається що вказана сума грошових коштів сплачена позивачкою на рахунок банку 22.04.2008 року.

7) 34 000,00 дол. США (зазначена сума є 1/2 частини 68 000,00 дол. США, отриманих за договорами позики, які укладені між позивачкою та ОСОБА_3 15.10.2008 року, посвідчені приватним нотаріусом ОМНО Сакал І.М., та зареєстровані в реєстрі за №№ 3713, 3714). Із тексту позовної заяви, та доданих до позовної заяви документів, зокрема із розписки про повернення грошових коштів, яка підписана позикодавцем власноруч вбачається що вказана сума грошових коштів повернута/сплачена позивачкою позикодавцю 10.10.2012 року.

Правовою підставою вимоги про стягнення із відповідача грошових коштів є положення статті 544 ЦК України, за умовами якої право на стягнення з відповідача грошових виникає у позивачки виключно після виконання її обов`язку по оплаті грошових коштів на користь кредиторів (АТ «ОТП БАНК», ОСОБА_3 ). Частина 6 статті 261 ЦК України прямо встановлює, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Таким чином, строк позовної давності за вимогами ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у порядку регресу почав свій перебіг з моменту здійснення позивачкою платежів з погашення заборгованості, тобто з моменту виконання основного зобов`язання. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення 1-ої «частини» грошових коштів сплив 13 листопада 2016 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 2-ої «частини» грошових коштів сплив 12 грудня 2017 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 3-ої «частини» грошових коштів сплив 13 лютого 2011 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 4-ої «частини» грошових коштів сплив 25 листопада 2016 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 5-ої «частини» грошових коштів сплив 24 листопада 2017 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 6-ої «частини» грошових коштів сплив 22 квітня 2011 року; строк позовної давності за вимогою про стягнення 7-ої «частини» грошових коштів сплив 10 листопада 2015 року. Позовна заява по даній справі подана до суду 21.02.2024 року.

Суд констатує, що позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій заперечила проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву в повному обсязі та просила суд ухвалити рішення, яким даний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 13.03.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також позивачка пояснила, що в рамках розгляду справи № 1527/3743/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у шлюбі, Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення від 16.02.2017 року, яким визнано дійсною мирову угоду від 20.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо розподілу майна. За п. 7 Мирової угоди ОСОБА_1 звільняла ОСОБА_2 від усіх боргових зобов`язань, що виникли згідно укладених позивачкою договорів позики та розписок у період її перебування у шлюбі із ОСОБА_2 . Вказане рішення суду від 16.02.2017 року було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанції та набрало законної сили. У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2024 року у справі № 523/8781/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання мирової угоди від 20.04.2010 року недійсною, було встановлено, що у разі скасування ухвали про визнання (затвердження) мирової угоди, всі умови, які були встановлені даною мировою угодою втрачають правове значення, та не підлягають виконанню. Після розгляду справи № 523/8781/23 ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав, що і стало наслідком звернення до суду з даним позовом. А тому, позивачка зазначила, що нею не було пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, що підтверджується довідками про доставку судової повістки до електронного кабінету представника відповідача, зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд». Із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася. А тому суд, вважає за можливим провести слухання справи за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

По справі встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2009 року було розірвано.

13.02.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СМ-SME503/001/2008, відповідно до умов якого позивачка отримала у кредит грошові кошти в розмірі 128200,00 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення кредитних коштів у строк до 13.07.2021 року (Т. 1 а.с. 17 23).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 04.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME503/001/2008 від 04.03.2008 року, за умовами якого останній зобов`язується відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором (Т. 1 а.с. 24 25).

Відповідно до довідки № 501-11-1/575 від 04.12.2013 року, виданої АТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 станом на 25.11.2013 року за користування кредитом № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року сплатила тіло кредиту 34749,12 дол. США, проценти 87158,85 дол. США, а всього 121907,97 дол. США, у період з 13.03.2008 року по 13.11.2013 року (Т. 1 а.с. 26).

Згідно довідки від 06.02.2024 року, виданої АТ «ОТП Банк», за період з 13.12.2013 року по 12.12.2014 року ОСОБА_1 сплатила тіло кредиту у розмірі 4706,08 дол. США, проценти 14127,23 дол. США, а всього 18331,31 дол. США (Т. 1 а.с. 27).

Також за п. 5 ч. 1 та п. 1.3.5 ч. 2 Кредитного договору позивачка в день отримання кредитних кошів сплатила комісію за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку у розмірі 1582,00 дол. США.

Таким чином, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року позивачкою було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 142323,28 дол. США.

22.04.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № СМ-SME503/078/2008, відповідно до умов якого позивачка отримала у кредит грошові кошти в розмірі 98300,00 дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення кредитних коштів у строк до 21.09.2021 року (Т. 1 а.с. 29 32).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 22.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME503/078/2008, за умовами якого останній зобов`язується відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором (Т. 1 а.с. 33 34).

Відповідно до довідки № 501-11-1/576 від 04.12.2013 року, виданої АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 станом на 25.11.2013 року за користування кредитом № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року сплатила тіло кредиту 23608,57 дол. США, проценти 62001,22 дол. США, а всього 85609,79 дол. США (Т. 1 а.с. 35).

Згідно довідки від 06.02.2024 року, виданої АТ «ОТП Банк», за період з 20.12.2013 року по 24.11.2014 року ОСОБА_1 сплатила тіло кредиту у розмірі 2857,05 дол. США, проценти 8940,67 дол. США, а всього 11797,72 дол. США (Т. 1 а.с. 36).

Також за п. 5 ч. 1 та п. 1.3.5 ч. 2 Кредитного договору позивачка в день отримання кредитних кошів сплатила комісію за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку у розмірі 983,00 дол. США.

Таким чином, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року позивачкою було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 98390,51 дол. США.

Окрім того, 15.10.2008 року ОСОБА_1 уклала із гр. ОСОБА_3 два Договори позики, відповідно до умов яких отримала у позику грошові кошти у загальній сумі 68000,00 дол. США (Т. 1 а.с. 37 38).

Згідно п. 11 Договору про позику грошей від 15.10.2008 року (реєстровий № 3713) та п. 10 Договору про позику грошей (реєстровий № 3714), згода на прийняття в позику грошей від чоловіка ОСОБА_1 , одержана та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. 15.10.2008 року, р. № 3709, р. № 3710.

Судом встановлено, що взяті у позику кошти в розмірі 68000,00 дол. США ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 10.10.2012 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розписки гр. ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 39).

Суд констатує, що вказані вище договори кредиту та позики грошей, укладені між позивачкою ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» і гр. ОСОБА_3 , були укладені у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Також, по справі встановлено, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі № 523/16338/17 визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договорами поруки від 04.03.2008 року № SR-SME503/001/2008 та від 22.04.2008 року № SR-SME503/078/2008 (копія рішення додається).

Заперечуючи проти даного позову сторона відповідача у відзиві на позовну заяву вказувала на те, що будь яких доказів того, що зазначені кредитні договори та договори позики були укладені в інтересах сім`ї, та доказів того, що кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 не надала.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Також, ВП ВС у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц зазначив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору чи договору позики у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Суд зазначає, що відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів того, що кошти отримані у період перебування із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі за Кредитними договорами № CM-SME 503/001/2008 від 13.02.2008 року, № CM-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, а також за договорами позики від 15.10.2008 року були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби позивачки ОСОБА_1 , як про це зазначено у відзиві на позовну заяву.

Тобто ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Як було вище встановлено судом, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.06.2009 року було розірвано.

На виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року ОСОБА_1 було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 142323,28 дол. США., а на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року позивачкою було сплачено грошових коштів у загальному розмірі 98390,51 дол. США. Також 10.10.2012 року ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за договорами позики від 15.10.2008 року у розмірі 68000,00 дол. США.

Проте, як вбачається із Довідки від 04.12.2013 року № 501-11-1/575, сума заборгованості за Кредитним договором № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року у розмірі 32563,14 дол. США була погашена у період перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Доказів того, що вказана заборгованість по даному кредитному договору була сплачена не за спільні кошти подружжя, а за власні особисті кошти, позивачка ОСОБА_1 суду не надала, так само як доказів того, що на виконання умов вказаного договору вона на власні особисті кошти сплатила комісію у розмірі 1582,00 дол. США.

Таким чином, судом встановлено, що після розірвання шлюбу, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року, ОСОБА_1 за власні кошти погасила заборгованість по договору у розмірі 108178,14 дол. США.

Як вбачається із Довідки від 04.12.2013 року № 501-11-1/576, сума заборгованості за Кредитним договором № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року у розмірі 16362,89 дол. США була погашена у період перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Доказів того, що вказана заборгованість по даному кредитному договору була сплачена не за спільні кошти подружжя, а за власні особисті кошти, позивачка ОСОБА_1 суду не надала, так само як доказів того, що на виконання умов вказаного договору вона на власні особисті кошти сплатила комісію у розмірі 983,00 дол. США.

Таким чином, судом встановлено, що після розірвання шлюбу, на виконання умов Кредитного договору № СМ-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, ОСОБА_1 за власні кошти погасила заборгованість по договору у розмірі 84044,62 дол. США.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Вирішуючи заяву сторони відповідача про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Суд зазначає, що із даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 21.02.2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2024 року у справі № 523/8781/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання мирової угоди від 20.04.2010 року недійсною, було встановлено, що у разі скасування ухвали про визнання (затвердження) мирової угоди, всі умови, які були встановлені даною мировою угодою втрачають правове значення, та не підлягають виконанню. Після розгляду справи № 523/8781/23 ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав, що і стало наслідком звернення до суду з даним позовом. А тому, позивачка зазначила, що нею не було пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Однак, суд не може погодитися із вказаним твердженням позивачки з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-836/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісно набутого майна у шлюбі, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 28.04.2010 року між сторонами було затверджено мирову угоду, яким було здійснено поділ нерухомого та рухомого майна подружжя.

Окрім того, за умовами вказаної мирової угоди ОСОБА_1 звільняє ОСОБА_2 від усіх боргових зобов`язань, що виникають згідно укладених ОСОБА_1 договорів займів, або згідно розписок ОСОБА_1 за період шлюбу.

У подальшому, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2010 року про затвердження мирової угоди, Апеляційним судом Одеської області 06.02.2014 року було постановлено ухвалу, якою вказану вище ухвалу суду від 28.04.2010 року було скасовано.

Таким чином, суд констатує, що саме з 06.02.2014 року, після скасування мирової угоди, позивачка ОСОБА_1 дізналася про наявність у неї права звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання коштів спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів.

Тобто перебіг строку позовної давності за вказаними позовними вимогами розпочався 06.02.2014 року та закінчився 06.02.2017 року.

Більше того, таким правом ОСОБА_1 скористалася вже 13.03.2014 року.

Так, суд зазначає, що в проваджені Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1527/3743/12:

?за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

?об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності;

?об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про витребування майна та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

В рамках розгляду справи № 1527/3743/12, 13.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 по поділ майна подружжя, набутого у шлюбі, в якому просила суд, тому числі:

?визнати спільною сумісною власністю подружжя: споживчий кредит на суму 158200 дол. США згідно Договору кредиту № CM-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року; споживчий кредит на суму 98300 дол. США згідно Договору кредиту № CM-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, договори позики від 15.10.2008 року, укладеними із гр. ОСОБА_3 та посвідченими приватним нотаріусом Одеського МНО Сакал І.М. за реєстрованими №№ 3713, 3714;

?стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно Договору кредиту № CM-SME503/001/2008 від 13.02.2008 року, 1/2 виплачених коштів за кредитним зобов`язанням у розмірі 44672,41 дол. США;

?стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно № CM-SME503/078/2008 від 22.04.2008 року, 1/2 виплачених коштів за кредитним зобов`язанням у розмірі 34191,89 дол. США;

?стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно договорів позики від 15.10.2008 року, 1/2 виплачених коштів у розмірі 39000,00 дол. США.

Вказана обставина підтверджується доданою стороною відповідача до відзиву на позовну заяву копією зустрічно позовної заяви (Т. 1 а.с. 195 200).

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що у зустрічній позовній заяві, обґрунтовуючи суми виплачених коштів по кредитним договорам, ОСОБА_1 також посилалася на Довідки від 04.12.2013 року за № 501-11-1/575 та № 501-11-1/576, які були предметом дослідження у даній справі.

Проте, 21.12.2016 року, ОСОБА_1 у справі № 127/3743/12 подала до суду заяву, в якій просила залишити вказані вимоги у зустрічному позові без розгляду.

Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 року (Т. 1 а.с. 193 194).

Згідно приписів ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Суд зазначає, у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 категорично заперечувала, що вона у 2014 році зверталася до суду із таким позовом, оскільки не знала на той момент, що у неї є таке право, однак, суд зазначає, що вказані твердження позивачки є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що в рамках розгляду справи № 1527/3743/12 Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення від 16.02.2017 року, яким визнано дійсною мирову угоду від 20.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо розподілу майна, то суд зазначає, що вказані обставини також не відповідають дійсності, оскільки як вбачається із резолютивної частини рішення суду від 16.02.2017 року, приймаючи рішення у справі № 1527/3743/12, суд не ухвалював жодного рішення щодо мирової угоди від 20.04.2010 року, а ухвалив рішення виключно щодо позовних вимог сторін про поділ майна подружжя.

Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачкою строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, про застосуванні наслідків спливу якого заявленого стороною відповідача у справі.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, відповідно до положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі вважає за необхідне залишити за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 65 СК України, ст.ст. 256, 257, 261, 264, 265 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 березня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер