УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/908/25

Провадження №4-с/751/9/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

суб`єкт оскарження Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

представник заявника Сагаль Сергій Вікторович

представник суб`єкта оскарження Шурубенко Олена Миколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просив скасувати постанову головного державного виконавця Шурубенко О.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.11.2024 у виконавчому провадженні №5102059, у якій встановлено відрахування з його заробітної плати в розмірі 50%; просив зобов`язати державного виконавця відновити законодавчо встановлену відсоткову ставку щодо стягнення із заробітної плати 20%.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у виконавчому провадженні №5102059, відкритому на виконання вироку Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.07.2004 у справі №1-13/04, з нього протягом майже 20 років стягували 20% з усіх джерел доходів. Однак у листопаді 2024 року йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця з нього почали стягувати 50%. Вважає вказану постанову неправомірною та такою, що порушує його законні права та інтереси, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника за відсутності іншого майна, на яке можливе звернення стягнення, та для виконання рішення про стягнення платежів, однак у розмірі не більше 20% .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 04 лютого 2025 року відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду.

Від представника суб`єкта оскарження головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шурубенко О.М., надійшов відзив на скаргу (а.с.38-41), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні скарги та залишити в силі оскаржувану постанову. Зазначає, що у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №5102059, відкрите на підставі виконавчого листа №1-13, виданого 04.10.2004 Новозаводським районним судом міста Чернігова, щодо стягнення з ОСОБА_1 2 325 421 грн шкоди на користь держави. 01.11.2024 винесено постанову, якою постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, яка складає 2 527 511,05 грн, у тому числі виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій. Надалі від боржника надійшла заява про зменшення розміру відрахувань стягнення до 20%. Після цього відділ ДВС звернувся із запитом до суду та отримав від останнього відповідь про те, що шкода, стягнута з ОСОБА_1 за вироком суду, була завдана кримінальним правопорушенням, яке є суспільно небезпечним діянням та за яке він притягнутий до кримінальної відповідальності. За таких обставин оскаржувана постанова є правомірною, законною та такою, що підлягає виконанню.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2025 розгляд справи відкладався.

Також 26.02.2025 розгляд справи відкладався у зв`язку з розглядом невідкладних слідчих дій.

У судовому засідання заявник скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник суб`єкта оскарження в судовому засідання просив відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 липня 2004 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 212 ч. 3, 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Одночасно задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 2 325 421 грн (а.с.59-69).

На виконання вказаного рішення 04.10.2004 видано виконавчий лист №1-13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 2 325 421 грн (а.с.6-7, 53).

Постановою головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції від 19.10.2007 відкрито виконавче провадження №5102059 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.43).

У вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем встановлено, що в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення (а.с.44).

Наразі виконавче провадження №5102059 перебуває на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На підставі постанови головного державного виконавця від 15.02.2022 у виконавчому провадженні №5102059 з боржника ОСОБА_1 здійснювалось відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів у розмірі 20% після відрахування податків (а.с.5).

Надалі 01 листопада 2024 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №5102059 винесено постанову, відповідно до якої постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, яка складає 2 527 511,05 грн, у тому числі виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.20, 48).

Вказана постанова направлена в бухгалтерію Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.47), де працює ОСОБА_1 .

04.12.2024 ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС із заявою про перегляд постанови держаного виконавця та повернення законодавчо встановленої відсоткової ставки 20% (а.с.8).

Зі свого боку, головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звертався до Новозаводського районного суду міста Чернігова із запитом щодо роз`яснення стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим листом про стягнення з нього на користь держави 2 325 421 грн (а.с.9, 49).

З відповіді суду на вказаний вище запит вбачається, що шкода, стягнута з ОСОБА_1 , була завдана кримінальним правопорушенням, яке є суспільно небезпечним діянням та за яке він притягнутий до кримінальної відповідальності (а.с.10, 50).

Після цього відділ ДВС повідомив боржника про відсутність законних підстав для зменшення розміру відрахувань стягнення до 20% (а.с.11-12, 51).

Відповідно до інформації про здійснені відрахування та виплати ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо ОСОБА_1 за період з 01.08.2009 до 31.07.2021 стягнуто на користь держави 49 500,38 грн; станом на 31.08.2020 залишок заборгованості становив 2 280 698,16 грн (а.с.13-17). При цьому з вересня 2020 року з боржника стягувалось 20% нарахованої пенсії.

20.01.2025 боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (а.с.52).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

За змістом ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення розцінюється як складова частина судового розгляду.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як, зокрема верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (п.п. 1-2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У частині 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За змістом ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 447-1 ЦПК України).

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №5102059 з примусового виконання виконавчого листа №1-13 від 04.10.2004 про стягнення з ОСОБА_1 2 325 421 грн шкоди на користь держави. У даному виконавчому провадженні 01.11.2024 головним державним виконавцем винесено постанову, відповідно до якої постановлено щомісяця здійснювати відрахування 50% із суми доходів боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості.

Аналізуючи аргументи скаржника щодо порушення державним виконавцем приписів пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», який у редакції Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» №2129-ІХ від 15.03.2020 містив наступний припис: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації), суд відзначає наступне.

Дійсно, зазначеним вище Законом України №2129-ІХ від 15.03.2020 було внесено до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» нормативний припис, що унеможливлював звернення стягнення на заробітну плату боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Однак у подальшому Законом України №3048 від 11.04.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», який набрав чинності 06.05.2023, нормативний припис щодо обмеження стягнення на виплати боржників було змінено та викладено у такій редакції: припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації) (пункт 3 частини 11 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України №3048 від 11.04.2023).

За наведених умов, починаючи з 06.05.2023 з пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» було виключено обмеження щодо звернення стягнення на заробітні плати боржників. Саме така редакція даного пункту Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» діє і станом на сьогоднішній день.

Оскільки правові норми пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» за своєю сутністю є процесуальними нормами, що регулюють порядок здійснення виконавчих дій, за загальними правилами застосування нормативно-правових актів до вчинення окремої процесуальної дії застосовується саме та правова норма процесуального закону, що була чинною на момент вчинення цієї процесуальної дії.

Постанова Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.11.2024 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, якою визначено звернути стягнення на дохід боржника, який він отримує в Центральному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці та здійснювати відрахування з суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, не суперечить чинному на момент проведення даної процесуальної дії закону.

Щодо доводів скаржника про порушення вимог статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» суд відзначає таке.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

У пункті 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 акцентовано увагу, що частинами другою та третьою статті 70 Закону N 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.07.2004 у справі №1-13/04 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, призначено відповідне покарання; задоволено цивільний позов ДПІ у м. Чернігові в кримінальному провадженні та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 2 325 421 грн на користь держави.

Відповідно до статті 28 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960, чинного на час ухвалення вироку суду, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Отже, грошові кошти, стягнуті з ОСОБА_1 за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.07.2004 у справі №1-13/04, є стягненням матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Крім того, із наданих сторонами доказів, у тому числі документів виконавчого провадження, не вбачається наявності в ОСОБА_1 іншого майна, на яке могло бути звернено стягнення. Про наявність такого майна, на яке могло би бути звернено стягнення, учасники справи не повідомляли суд і під час судового розгляду.

За наведених умов, згідно положень частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» для даного виду стягнення допускається утримання із заробітної плати боржника відрахування 50 відсотків із заробітної плати боржника, що вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд не може взяти до уваги як підставу для задоволення скарги посилання скаржника на тривалість (близько 20 років) відрахування із його заробітку саме 20 відсотків находжень, оскільки сама по собі тривалість стягнення сум відрахувань у меншому розмірі не може бути підставою для визнання неправомірним рішення державного виконавця щодо збільшення розміру стягнення відповідно до розмірів, передбачених частиною 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, головний державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, якою звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 в розмірі 50% доходів, діяв у межах наданих йому повноважень, тоді як порушень закону під час розгляду скарги встановлено не було, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 12, 258-260, 352-355, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

Ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити повністю.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.03.2025.

Заявник ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суб`єкт оскарження Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Княжа, буд. 28, м. Чернігів, 14000, )

Суддя А. О. Діденко