Провадження №2/333/1498/25
18 березня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
представника позивача Лікарпенкової Т.В.,
24.12.2024 року Запорізький обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Позовна заява обґрунтована тим, що 22.08.2022 року ОСОБА_1 подав до Новомиколаївської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості заяву про надання (поновлення) статусу зареєстрованого безробітного в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Портал Дія). Наказом від 31.08.2022 року № НТ220831 відповідачу надано статус безробітного, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 31.08.2022 року по 27.05.2023 року. В заяві про надання статусу безробітного від 31.08.2022 року ОСОБА_1 зазначив, що не відноситься до зайнятого населення та не навчається на денній (очній) формі навчання.
27.01.2023 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 33 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
За результатами проведеної верифікації виявлено, що відповідач навчається на денній формі навчання у ДНЗ «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти».
30.05.2023 року відповідачу припинено реєстрацію безробітного, у зв`язку з встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу зареєстрованого безробітного, призначення виплати допомоги по безробіттю та надання соціальних послуг.
Для здійснення заходів досудового врегулювання спору на електронну адресу відповідача надсилалась претензія від 08.07.2023 року № 1566/03/06-05 з вимогою щодо добровільного повернення виплаченої допомоги по безробіттю, але відповідачем суму заборгованості не погашено.
У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізького обласного центру зайнятості кошти, що були виплачені як допомога по безробіттю за період з 31.08.2022 року по 26.01.2023 року, в сумі 14 693,90 грн. та судовий збір.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цій справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію про те, чи перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку як внутрішньо переміщена особа.
07.01.2024 року на адресу суду надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, відповідно до якої станом на 02.01.2025 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.
В судовому засіданні представник позивача Лікарпенкова Т.В. повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав наведених у ній. Додатково повідомила, що відповідач відноситься до зайнятого населення, так як навчається на денній формі навчання.
Відповідач ОСОБА_1 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.
Керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За вимогами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлено, що 22.08.2022 року ОСОБА_1 за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія» звернувся до Новомиколаївської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та із заявою про отримання фінансової допомоги по безробіттю (дата реєстрації - 24.08.2022 року).
В заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_1 зазначив, що він не перебуває в трудових відносинах та не навчається на денній (очній) формі навчання.
Наказом від 31.08.2022 року №НТ220831 відповідачу було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.
Наказом від 27.01.2023 року № НТ230127 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 33 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Відповідно до довідки Державного навчального закладу «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» №121 від 29.05.2023 року, ОСОБА_1 навчається в ДНЗ «Мелітопольський БЦПТО» на 2 курсі за професією слюсар з ремонту рухомого складу; машиніст тепловоза (електровоза) за денною формою навчання. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2023 року.
30.05.2023 року Новомиколаївським відділом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості складено акт №39 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з якого вбачається, що ОСОБА_1 навчається за денною формою навчання в ДНЗ «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» з 01.09.2021 року по 30.06.2023 року, про що він не зазначив у своїй заяві на отримання статусу безробітного, тому незаконно отримана ОСОБА_1 допомога по безробіттю в період з 31.08.2022 року по 26.01.2023 року підлягає поверненню.
Наказом від 30.05.2023 року № НТ230530 відповідачу припинено реєстрацію безробітного з 30.05.2023 року, у зв`язку з встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу зареєстрованого безробітного, призначення виплати допомоги по безробіттю та надання соціальних послуг.
Згідно довідки Запорізького обласного центу зайнятості №1319/01-20 від 06.06.2023 року та розрахунку суми допомоги по безробіттю, яка підлягає поверненню, ОСОБА_1 за період з 31.08.2022 року по 26.01.2023 року нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 14 693,90 грн. Нарахована допомога по безробіттю взята на облік як дебіторська заборгованість та підлягає поверненню.
08.06.2023 року позивачем видано наказ №300-о про відшкодування матеріального забезпечення, згідно якого прийнято рішення щодо вжиття заходів по відшкодуванню коштів, виплачених ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю.
Того ж дня, на електронну пошту відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надіслано претензію за вих.№1566/03/06-05 від 08.06.2023 року щодо повернення отриманої ним допомоги по безробіттю за період з 31.08.2022 року по 26.01.2023 року у сумі 14 693,90 грн.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про зайнятість населення» метою державної політики у сфері зайнятості населення є забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття.
Пунктом 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
За п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
ОСОБА_1 на час звернення до центру зайнятості мав працездатний вік до призначення пенсії (30 повних років). Доказів наявності у ОСОБА_1 на час звернення до центру зайнятості заробітку чи будь-якого передбаченого законодавством доходу суду не надано, його звернення до центру зайнятості з метою пошуку вакансій вже є свідченням того, що він готовий і здатний приступати до роботи. Отже, позивач мав право на надання йому статусу безріботного.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).
Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Звертаючись до суду з позовом, Запорізький обласний центр зайнятості послався на те, що відповідач ОСОБА_1 у період перебування на обліку у центрі зайнятості належав до категорії зайнятого населення, оскільки перебував на денній формі навчання у ДНЗ «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» з 01.09.2021 року.
Однак, слід зазначити, що згідно змісту ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою, законодавцем чітко передбачено наявність одночасно двох умов для віднесення особи до зайнятого населення, а саме: 1) навчання за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти; 2) поєднання навчання з роботою.
Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач у період перебування на обліку в центрі зайнятості поєднував навчання з роботою, як це визначено у статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що відповідач належав до зайнятого населення.
Саме по собі навчання відповідача за денною формою в закладі освіти не є підставою для віднесення його до зайнятого населення, оскільки законом чітко встановлено, що особа має поєднувати таке навчання з роботою.
Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 у період перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний поєднував навчання на денній формі у закладі освіти з роботою в силу приписів ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», суд дійшов до висновку, що позов Запорізького обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. не розподіляється, а покладається на нього.
Керуючись Законом України «Про зайнятість населення»,Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 21.03.2025 року.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя Р.С.Холод