Дата документу 12.02.2025
Справа № 334/7887/24
Провадження № 2/334/286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Банковської Юлії Василівни про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). До складу спадщини після її смерті, у відповідності до ст.1218 ЦК України, увійшла 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була ОСОБА_4 , дочка, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 . Іншим спадкоємцем першої черги за законом є її брат, син померлої ОСОБА_3 . Чоловік ОСОБА_4 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті матері ОСОБА_1 своєчасно, протягом 6-місячного строку з дня її смерті, звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви заведено спадкову справу № 16/202. Брат заявниці ОСОБА_3 , будучи повідомленим нотаріусом про прийняття спадщини, спадщину після смерті матері не приймав, разом з нею на день смерті не проживав і на спадщину не претендує. Таким чином, спір між спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 відсутній.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 як майно, яке було прийнято нею після смерті її матері ОСОБА_7 , нотаріусом відмовлено. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріуса Банковської Ю.В. від 09.07.2024 року, відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутні належні документи на підтвердження того факту, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наявного свідоцтва про шлюб, виданого 29 серпня 1964 року Алексенським бюро ЗАГС Прилуцького району Чернігівської області, яке належало ОСОБА_4 , вбачається, що дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_4 » , місце народження «село Срібне Прилуцького району Чернігівської області. В свідоцтві про народження, виданим Срібнянським сільським ЗАГС Срібнянського району Чернігівської області в 1940 році, яке належало ОСОБА_4 , зазначено, що « ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В графі «мати» зазначено « ОСОБА_9 », в графі «батько» _ ОСОБА_10 ». За таких обставин підтвердити документально той факт, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 неможливо. Між тим, бабця позивачки ОСОБА_7 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 ніколи не перебувала. Відповідно, вона не мала підстав набути прізвище « ОСОБА_7 » і отримати паспорт на це прізвище. З наявного у позивача рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.1996 року у справі № 2-2507/96 вбачається, що ОСОБА_7 з 1937 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 . В цьому ж рішенні зазначено, що « (мова оригіналу) От совместной жизни имеют двух дочерей - ОСОБА_13 , 1938 года рождения, и ОСОБА_14 , 1940 г.р.»

В даному випадку встановлення факту родинних відносин між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_7 впливає на спадкові права третіх осіб, зокрема відповідачки ОСОБА_2 , яка є правонаступником після смерті своєї матері ОСОБА_15 , другої доньки і, відповідно, другої спадкоємиці першої черги після смерті ОСОБА_7 .

У зв`язку із викладеними обставинами позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 квартири в порядку спадкування, як таку що була прийнята її матір`ю ОСОБА_4 після смерті її матері ОСОБА_7 .

Відповідачі подала заяву про визнання позову та проведення судового розгляду без її участі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 28.10.2024 року відкрито загальне провадження у справі, підготовче судове засідання призначене на 21.11.2024 року. В подальшому, підготовче засідання неодноразово відкладалось через необхідність витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року закрито підготовче засідання у справі, призначено розгляд справи по суті.

Від сторін надійшли відповідні заяви про розгляд справи по суті без їхньої участі.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

До складу спадщини після її смерті, у відповідності до ст.1218 ЦК України, увійшла 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 , будучи повідомленим нотаріусом про прийняття спадщини, спадщину після смерті матері не приймав, разом з нею на день смерті не проживав і на спадщину не претендує.

ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 . Іншим спадкоємцем першої черги за законом є її брат, син померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 28.02.1994 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , яке видане 18 червня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу № 521 від 14.08.2010 року в Другій запорізькій державній нотаріальній конторі. Спадщину прийнято обома доньками ОСОБА_7 . ОСОБА_4 та ОСОБА_15 . Проте, жодна з них не оформила своє право на спадщину та не отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 29 серпня 1964 року Алексенським бюро ЗАГС Прилуцького району Чернігівської області, яке належало ОСОБА_4 , дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_4 », місце народження «село Срібне Прилуцького району Чернігівської області.

В свідоцтві про народження, виданим Срібнянським сільським ЗАГС Срібнянського району Чернігівської області в 1940 році, яке належало ОСОБА_4 , зазначено, що « ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В графі «мати» зазначено « ОСОБА_9 », в графі «батько» зазначено « ОСОБА_10 ».

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.1996 року у справі № 2-2507/96 встановлено, що ОСОБА_7 з 1937 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 . В цьому ж рішенні зазначено, що « (мова оригіналу) От совместной жизни имеют двух дочерей - ОСОБА_13 , 1938 года рождения, и ОСОБА_14 , 1940 г.р.».

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналіз положень глави 86 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Надані суду докази (посвідка про народження позивача, відомості з державних реєстрів, свідоцтво про одруження, рішення суду з певних фактів, копії спадкових справ, сімейні фото) у своїй сукупності підтверджують той факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є рідними матір`ю та донькою.

При цьому суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.11.2021 року у справі № 691/1237/20, за змістом якої вимоги про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування можуть розглядатися судом разом у межах позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 за життя набула права власності на квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 мати позивача ОСОБА_4 разом із рідною сестрою ОСОБА_15 у встановлений законодавством строк подала заяву про вступ у спадщину, проте не отримала свідоцтва про право власності.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня2019 року в справі № 289/1818/16-ц вказав на те, що відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Ураховуючи наведене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Банковської Юлії Василівни про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на рівні рідних дочки та матері.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін