ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3545/09 Номер провадження 22-ц/814/1025/25Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати незаконними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ в межах виконання виконавчого провадження №18977194 щодо відмови у знятті арешту з грошових коштів заробітної плати на його картковому рахунку; зобов`язати державного виконавця скасувати арешт, накладений на його зарплатний рахунок.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що на виконанні у Дніпровському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ перебуває виконавчий лист, виданий 22 січня 2010 року Автозаводським районним судом міста Кременчука у справі №2-3545/09 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох синів.

Вказував, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №18977194 та розпочато виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення, зокрема було накладено арешт на всі його банківські рахунки, у тому числі зарплатні.

З метою відновлення порушеного права він звернувся до державного виконавця з вимогою про зняття арешту із заробітного рахунку, надавши докази належності цього банківського рахунку до категорії зарплатного. Проте, 22 серпня 2024 року йому було відмовлено у знятті цього арешту у зв`язку з наявною заборгованістю.

Враховуючи викладене він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вважає такі дії державного виконавця незаконними.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Визнано неправомірною відмову посадової особи Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ у виконавчому провадження №18977194 щодо зняття арешту з грошових коштів ОСОБА_2 у вигляді заробітної плати.

Зобов`язано посадову особу Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ зняти арешт із грошових коштів у вигляді заробітної плати, що надходять на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 , картка НОМЕР_3 ), відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні скарги слід відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що накладаючи 18.06.2024 року арешт на кошти боржника, державний виконавець встановив межі накладення такого арешту, а саме зазначив накласти арешти на всі кошти окрім тих, які мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення які заборонені законом, та належать боржнику.

Зазначає, що суд першої інстанції належним чином вищевикладених обставин не встановив та не дослідив докази, які б вказували на загальний арешт грошових коштів у вигляді заробітної плати.

Вказує, що після зняття арешту з грошових коштів у вигляді заробітної плати, що надходять на рахунок ОСОБА_2 , будуть порушені її права та права дітей на належне утримання, оскільки батько їх не буде виконувати свій обов`язок по їх утриманню.

Колегія суддів, заслухавши пояснення заявника, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у Дніпровському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ перебуває виконавче провадження №18977194 щодо виконання виконавчого листа №2-3545, виданого 22 січня 2010року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох синів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17 червня 2009 року до досягнення ними повноліття.

23 березня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22 травня 2024 року державний виконавець вніс відомості щодо боржника до Єдиного реєстру боржників; виніс постанови про встановлення тимчасових обмежень у праві: керування транспортним засобом, виїзду за межі України, полювання, а також сформував платіжну вимогу на списання коштів з рахунків боржника та направив до відповідних банківських установ для виконання.

Районним судом також встановлено, що 27 травня 2024 року державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направив до Міністерства Оборони України.

Постановою державного виконавця від 18 червня 2024 року накладено арешт на кошти боржника, сформовано платіжну вимогу на списання коштів з рахунку боржника та направлено на виконання до банківських установ.

09 липня 2024 року представник боржника звернувся до державного виконавця із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій та надав довідку банку про те, що на цей картковий рахунок боржник отримує заробітну плату, а також інші зарахування.

Постановою від 10 липня 2024 року державний виконавець визначив поточний рахунок боржника у банку для здійснення видаткових операцій, а 15 липня 2024 року сформував платіжну вимогу на списання коштів з рахунків боржника та направив до банківської установи для виконання.

21 серпня 2024 року представник боржника звернувся до Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із запитом, в якому просив зняти арешт з коштів боржника, проте 22 серпня 2024 року державний виконавець надав відповідь про відмову у знятті арешту з коштів боржника, оскільки наявна заборгованість.

Задовольняючи вимоги скаржника у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на всі кошти боржника, які знаходяться на його картковому рахунку, оскільки такі дії приватного виконавця порушують право боржника на отримання заробітної плати та позбавляють останнього засобів до існування.

Апеляційний суд вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині другій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік коштів та рахунків, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У частинах першій, третій статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наявність альтернативного способу захисту прав та інтересів не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права.

З огляду на те, що норма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження право заявляти клопотання, а стаття 18 цього Закону зобов`язує виконавця розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, тому колегія суддів вважає, що боржник, звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на рахунках та надавши документальне підтвердження призначення цих рахунків для зарахування заробітної плати (грошового забезпечення), скористався своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів у спосіб, визначений законом.

За таких обставин державний виконавець, діючи у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунках боржника не пізніше наступного робочого дня, а у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21, викладено висновки про те, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку із забороною встановленою законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Зазначені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі №756/8815/20.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено те, що після накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти (рахунки) боржника ОСОБА_2 останній, через свого представника, звертався до державного виконавця із заявою про зняття арешту на грошові кошти, які знаходяться на його рахунку , відкритому в АТ АБ «ПриватБанк», і на підтвердження того, що ці кошти є його заробітною платою грошовим забезпеченням військовослужбовця, надав відповідні докази.

Однак, вказаним обставинам державний виконавець не надав належної оцінки та, на думку колегії суддів, безпідставно відмовила в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо скасування арешту на грошові кошти, які знаходяться на вищевказаному банківському рахунку, чим порушив вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про те, що державним виконавцем на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою. Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_2 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує її право на отримання винагороди за працю.

Наведене дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що після зняття арешту з грошових коштів у вигляді заробітної плати будуть порушені права ОСОБА_1 та її дітей на належне утримання, не заслуговують на увагу, оскільки під час виконання судового рішення суду постановою державного виконавця від 27.05.2024 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника, а тому знання арешту із коштів, які належить боржнику не утруднить виконання рішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали районного суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2025 року.

Головуючий суддя : _________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна