Справа № 386/931/24
Провадження № 2/386/405/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Хромей А.Р..,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , через систему «Електронний суд» 30.07.2024 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача:

- кошти у розмірі 281418 грн. 93 коп. в рахунок стягнення коштів за іпотечним договором №3;

кошти в розмірі 42750 грн , що згідно курсу НБУ станом на 29.03.2023 складає 1125 доларів США в рахунок стягнення коштів за Договором позики від 23.03.2023.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2018 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 .29 березня 2023 р. ОСОБА_5 уклав договір позики з ОСОБА_6 , відповідно до якого йому було передано 2250 дол. США, що еквівалентно 85 500 грн. 00 коп. по курсу НБУ станом на 29 березня 2023 р.На кошти, що були отримані від договору позики було придбано автомобіль SKODA FABIA 2002 р., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 30.03.2023 р. Окрім цього за час перебування у шлюбі, подружжям було укладено іпотечний договір з АТ «Державний ощадний банк України», предметом якого була трикімнатна квартира, загальною площею 56, 7 кв.м., під номером АДРЕСА_1 .Також позивачем було отримано 794 500 грн. від її матері ОСОБА_7 , для внесення першого платежу на придбання квартири відповідно до розписки від 25.03.2021р., оскільки розмір доходу її чоловіка не міг забезпечити виконання зобов`язання з іпотечним договором, що підтверджується довідкою про доходи. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина, за життя ОСОБА_5 не було складено заповіту. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив (ст. 1261 ЦК України). Отже після смерті ОСОБА_5 , спадкоємцями першої черги є позивач та його мати ОСОБА_4 . У зв`язку з зазначеним позивач звернулась до ОСОБА_6 із заявою щодо заміни сторони до договору позики від 29 березня 2023 р., згідно якого вона взяла зобов`язання по сплаті залишку боргу за вказаним договором в розмірі 2250 дол. США, копія заяви додається. Таким чином між позивачем та ОСОБА_6 , було укладено угоду про заміну сторони у зобов`язанні за Договором позики від 29 березня 2023 р, Також відповідно до виписки за кредитним договором №50_073 предметом якого є кошти на придбання квартири під номером АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотечного договору з АТ «Державний ощадний банк України», залишок кредиту становить 372 160 грн. 69 коп. Станом на 22 березня 2024 р. після смерті чоловіка позивачем було сплачено 190 677, 16 грн. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення коштів входять до складу спадщини, позивач звернулась з претензіє про сплату боргу до відповідача, станом на дату звернення до суду відповіді на претензію не було отримано.

05.08.2024 ухвалою суду позов залишено без руху.

14.08.2024 представник позивача надіслала до суду заяву про усунення недоліків.

15.08.2024 р. ухвалою суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

09.09.2024 представник відповідачки ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надіслав до суду відзив на позовну заяву. В ньому представник не визнає позов та зазначає, що договір позики від 29.03.2023 укладено не між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а між позивачкою та ОСОБА_6 . Стверджує, що не надано доказів куди витрачені кошти, що угода вийшла за межі дрібної побутової, і що кошти були витрачені не в інтересах сім?ї. З приводу іпотечного договору, то представник зазначає, що розписка на 794500 грн. не відноситься до предмету доказування. Предметом позову не є поділ спільного майна подружжя, щоб суд міг оцінювати розписку, як доказ стягнення грошових коштів. Питання поділу майна подружжя необхідно вирішувати через нотаріуса, а вже у разі незгоди з його діями, то через суд. Позивачка не є кредитором відповідачки і закон пов?язує право вимоги до спадкоємців лише у разі отримання свідоцтва про право на спадщину. Повідомив, що в матеріалах справи є постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже позивачка не набула жодного права на стягнення грошових коштів.

28.10.2024 представник позивачки ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслала до суду відповідь на відзив в якій вона наполягає, що договір позики від 29.03.2023 укладався між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначає, що сторона позивача не надавала до позову постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій відповідачці. Просить задовольнити позов.

30.10.2024 представник відповідачки ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив. В ньому він наполягає, що договір позики укладено саме з позивачкою, також надіслав копію постанови нотаріуса Щербенка О.В. від 20.08.2024 р., якою відмовлено відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину: квартири АДРЕСА_1 та на легковий автомобіль. Зазначає, що вказана постанова була надіслана відповідачці разом з позовом. Просить відмовити у позові.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, які вказані в позовній заяві та відповіді на відзив , просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, що вказані у відзиві на позов та заперечені на відповідь на відзив , просив у позові відмовити.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали позовної заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом у справі встановлено наступні обставини.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 17.10.2018 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

25.03.2021 ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діленян Л.Р. 25.03.2021 серії НРА 350287.

Відповідно до копії іпотечного договору №3 від 25.03.2021, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , остання отримала споживчий кредит на придбання квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язалася повернути кредит у розмірі 600000 грн не пізніше 24.03.2041, предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 , право власності іпокекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі продажу від 25.03.2021, укладеним між договору позики, який не посвідчений нотаріально, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що квартира була придбана позивачкою за рахунок кредитних коштів у період перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , а отже в силу ст. 60 СК України є спільною власністю подружжя.

30.03.2023 ОСОБА_5 було придбано автомобіль марки SKODA FABIA 2002 року випуску, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2023/3734516 від 30.03.2023, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , тобто в силу ст. 60 СК України є спільною власністю подружжя так як придбаний під час шлюбу.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина. Позивач не надала суду докази прийняття відповідачкою спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що відповідно до постанови нотаріуса Щербенка О.В. від 20.08.2024, відмовлено відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину: квартири АДРЕСА_1 та на легковий автомобіл, оскільки є спільним майном подружжя.

З приводу аргументів позивачки наведених нею у заявах по суті, суд зазначає наступне.

Позивачкою надано до позову копію договору позики грошових коштів в сумі 2250 доларів США від 29.03.2023, як вона стверджує, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суд дослідив вказаний доказ та з цього приводу зазначає, що вказаний договір укладено між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які записані у договорі одна як позичальник, інша як позикодавець. Також у договорі вказані паспортні дані позивачки та її РНОКПП., тому суд приходить до висновку, що аргументи щодо укладення вказаного договору позики саме ОСОБА_5 вказані позивачкою, не знайшли свого підтвердження. Також судом не встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що саме за ці кошти в подальшому було придбано автомобіль марки SKODA FABIA 2002 року випуску так само як і факт передачі цих коштів позивачкою ОСОБА_5 . Наданий позивачкою лист від 06.09.2023 на ім?я ОСОБА_10 не доводить факт отримання коштів саме ОСОБА_5 , адже цей лист складено самою позивачкою, і викладені в цьому листі обставини спростовуються договором позики від 29.03.2023. Під час оцінки цих доказів суд керується принципом того, що доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Судом досліджена надана позивачкою копія розписки на 794500 грн. від 25.03.2021. Позивачка стверджує, що саме за ці кошти було зроблено перший платіж за квартиру АДРЕСА_1 . З цього приводу суд зазначає, що вказана розписка не відноситься до предмету доказування та предмету спору, так як гроші в борг брала позивачка, а отже, до вказаних коштів відповідачка не має жодного відношення. Боргові відносини між позивачкою та її свекрухою не входять у предмет цієї справи та не є предметом позовних вимог. Суд наголошує, шо позивачка намагається стягнути з відповідачки грошові кошти, але при цьому не пояснює, яке відношення розписка має до боргу відповідачки. Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у судовому рішенні зазначаються оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Суд вважає, що вказана розписка регулює боргові питання між позивачкою та відповідачкою, але не відноситься до предмету спору. Ознайомившись з позовом суд приходить до висновку, що позивачка належним чином не вказала, які її права порушені, який спір існує між нею та відповідачкою та у чому полягає борг між нею та відповідачкою. Суть позову зводиться до того, що позивачка під час шлюбу придбала майно. Жодних аргументів на те, що після смерті чоловіка між нею та відповідачкою виник якийсь спір з приводу спадкового майна не наведено. У даному випадку, після відкриття спадщини, кожна особа яка прийняла спадщину, має право на частку від майна померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 1267ЦК України, спадкоємці подають усі необхідні документи до нотаріуса. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 1 ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Закон про Нотаріат, ст. 66 визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом, або в сільській місцевості посадовою особою місцевого самоврядування. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку, що питання свого права власності на майно, позивачка має вирішувати через нотаріуса. В разі не згоди з його рішенням оскаржити такі дії. Зі свого боку позов не містить жодних обставин та доказів того, що у позивачки виникли спірні відносини з нотаріусом чи іншими спадкоємцями під час оформлення спадщини, чи отримання свідоцтва на право власності на квартиру, а тому відсутнє будь-яке порушене право позивачки.

Окрім цього, до наведеного вище суд зазначає, що відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Отже, закон вимагає від спадкоємців повідомити кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини. Також закон ставить в залежність право кредитора пред?явити свої вимоги до спадкоємця лише за умови отримання ним свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Визначення терміну кредитор також міститься у Кодексі України з питань банкрутств, де кредитор це юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов?язань до боржника. Вимоги мають бути підтверджені.

З наданих суду доказів не вбачається, що позивачка була кредитором померлого ОСОБА_5 . Як суд встановив вище, усе майно, що є предметом позову, набуте під час шлюбу та є спільною сумісною власністю. Суд не оцінює надані докази на предмет наявності інших осіб, відмінних від позивачки, на належність їх до кредиторів, адже це виходить за рамки позовних вимог і встановлення таких фактів, без залучення цих осіб до справи, може призвести до втручання у права цих осіб та їх порушення.

Також суд зазначає, що доказ , наданий представником відповідача, а саме копія постанови нотаріуса Щербенка О.В. від 20.08.2024, якою відмовлено відповідачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 та на легковий автомобіль свідчить про те, що відсутня умова визначена ст. 1281 ЦК України для пред?явлення будь-яких вимог до відповідачки, адже їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд критично ставиться до такого доказу як претензія про сплату боргу від 05.04.2024, адже сам факт надсилання такої претензії відповідачці не створює у неї обов?язку щодо сплати коштів, які в цій претензії зазначені. Вказана претензія лише є власною думкою позивачки щодо наявності боргів перед нею і не є тим документом, який в силу ст. 11 ЦК України може слугувати підставою виникнення зобов?язання.

Щодо інших доказів, то суд відносно них застосовує ч. 4 ст. 265 ЦПК України, так як вважає, що вони не відносяться до предмету спору та є похідними від інших доказів, які суд дослідив та висловив з них свою думку.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

З приводу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В матеріалах справи містяться докази у вигляді Договору про надання правничої допомоги б/н від 01.09.2024, Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.09.2024, Акту прийому -передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги Б/н від 01.09.2024, Довідкою № 1 від 06.09.2024 про отримання адвокатського гонорару у сумі 12640 грн. 00 коп., що підтверджує понесені стороною відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась представником відповідача адвокатом Голубенком Романом Сергійовичем, та про які вказав представник відповідача у відзиві.

Відповідно до правової позиці ВС від 22.05.2024 справа № 205/5969/15-ц, то обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Жодних клопотань про зменшення судових витрать від позивача не надходило, а тому суд вважає, що сума витрат на правничою допомогу є обґрунтованою з огляду на складність справи та розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, суд ,

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Судові витрати покласти на рахунок позивача.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 12640 (дванадцять тисяч шістсот сорок) грн.

Місце проживання позивача ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 ;РНОКПП НОМЕР_4 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 19 березня 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.