справа № 369/5913/21
головуючий у суді І інстанції Шаповалова К.В.
провадження № 22-ц/824/1880/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Селівакіна Ігоря Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 58-59 т. 1) просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 25 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 645,21 доларів США, що разом становить 25 645, 21 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що 07 серпня 2020 року ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, а ОСОБА_1 мав повернути указані грошові кошти до кінця 2020 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 25 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 645,21 доларів США, що загалом становить 25 645, 21 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6 975 грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не спростував факт укладання з позивачем договору позики у формі розписки та наявність у нього зобов`язання щодо повернення коштів, не надав доказів виконання зобов`язання повністю чи частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Селівакін О.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року та закрити провадження у справі або ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що головною підставою для звернення з позовом у цій справі позивач зазначає боргову розписку від 07 серпня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 нібито отримав грошові кошти від позивача та зобов`язується їх повернути.

Проте, ОСОБА_1 не може підтвердити укладення цієї боргової розписки, як і отримання грошових коштів за нею, а також не пам`ятає факту її підписання.

Крім того, ОСОБА_1 має обґрунтований сумнів у тому, що вказана розписка була складена ним особисто, з огляду на відмінності почерку особи, яка склала розписку, із почерком ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції фактично здійснив заочний розгляд справи, не забезпечивши участь відповідача, не заслухавши його пояснень, і не з`ясувавши усіх обставин цієї судової справи, у тому числі і питання того, чи дійсно ОСОБА_1 складав указану розписку, та чи може він підтвердити обставини її укладення.

Вказує, що договір позики є єдиним доказом, на якому ґрунтуються позовні вимоги у справі, отже визначення експертом факту не підписання ОСОБА_1 цього договору зумовить відсутність підстав для задоволення позову.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що підпис у паспорті громадянина України відповідача візуально істотно відрізняється від підпису, проставленого на розписці, що була надана позивачем разом із позовною заявою.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Титикала Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без - змін.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Титикало Р.С. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Селівакін О.І. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Одночасно з апеляційною скаргою представником ОСОБА_1 - адвокатом Селівакіним О.І. заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання:

Чи виконано рукописний текст на розписці від 07 серпня 2020 року особисто ОСОБА_1 .?

Чи було проставлено особисто ОСОБА_1 підпис у правому нижньому куті розписки від 07 серпня 2020 року?

Чи дійсно розписка від 07 серпня 2020 року складена у день, зазначений у розписці (07 серпня 2020 року)?

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач не може підтвердити укладення цієї розписки та отримання грошових коштів, не пам`ятає факту її підписання, тому має сумнів, що вона укладена ним особисто (а.с. 178-182 т. 1).

07 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Селівакіним О.І. подано до Київського апеляційного суду доповнене клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання:

Чи виконано рукописний текст на розписці від 07 серпня 2020 року особисто ОСОБА_1 .?

Чи було проставлено особисто ОСОБА_1 підпис у правому нижньому куті розписки від 07 серпня 2020 року?

Чи виконано рукописний текст на розписці від 07 серпня 2020 року під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

Чи було проставлено особисто ОСОБА_1 підпис у правому нижньому куті розписки від 07 серпня 2020 року під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

Чи виготовлений рукописний текст на розписці від 07 серпня 2020 року у той час, яким датована розписка від 07 серпня 2020 року?

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 має сумніви щодо укладення ним боргової розписки, у тому числі шляхом добровільного волевиявлення (а.с. 16-20 т. 2).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Селівакіна І.О. та визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 05 лютого 2025 року на 10:45 год., у справі № 369/5913/21.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги клопотання про призначення експертизи та підтвердив, що саме він писав боргову розписку на суму 25 000 доларів США, він про це пам`ятає, однак грошей від ОСОБА_2 він не отримав, а саму розписку писав під примусом та погрози зі сторони ОСОБА_2 та невідомих осіб, які були присутні при написанні розписки. Також зазначив, що через погрози до правоохоронних органів він не звертався.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що він не пам`ятає факт написання ним боргової розписки від 07 серпня 2020 року, та не містить жодного доводу про написання такої розписки під тиском та погрозами зі сторони позивача.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не пам`ятає факту підписання розписки та довід про те, що така написана ним під примусом є суперечливими та взаємовиключними, свідчить про непослідовну та суперечливу поведінку зі сторони відповідача.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

У апеляційній скарзі наведено доводи про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції.

Надаючи оцінку указаним доводам, апеляційний суд враховує таке.

Частиною 1 статті 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини 6, 7 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, докази про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання відсутні.

Указані обставини відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 надав у борг ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до кінця 2020 року (а.с. 10 т. 1).

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що він не пам`ятає факту підписання цієї боргової розписки, не може підтвердити її укладення та отримання грошових коштів за нею, а також має сумнів у тому, що вказана розписка складена ним особисто.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив, що саме він писав боргову розписку на суму 25 000 доларів США, він про це пам`ятає, однак грошей від ОСОБА_2 він не отримав, а саму розписку писав під примусом та погрози зі сторони ОСОБА_2 та невідомих осіб, які були присутні при написанні розписки. Також зазначив, що через погрози до правоохоронних органів він не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У своєму позові ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 серпня 2020 року у розмірі 25 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 645,21 доларів США.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США за указаним договором підтверджується змістом його розписки (а.с. 10).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

У справі, що переглядається відповідачем не доведено належного повернення суми позики у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Докази того, що договір позики визнаний недійсним в матеріалах справи відсутні.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором позики, а відповідач ОСОБА_1 не надав достатньо доказів на підтвердження своїх заперечень, вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та 3% річних від простроченої суми є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Селівакіна І.О. необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Селівакіна Ігоря Олександровича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 25 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 645,21 доларів США, що загалом становить 25 645,21 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6 975 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17 березня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська