ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3471/25 Справа № 191/2300/24 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Мати заповіт не залишила. На момент смерті ОСОБА_2 з нею проживав батько позивача ОСОБА_3 . Спадкові права після смерті ОСОБА_2 , батько позивача - ОСОБА_3 не оформлював. Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає. Після смерті матері позивача - ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) із земель ДП Синельниківське, що розташовані па території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивач вказує, його мати ОСОБА_2 в період часу з 14 липня 1960 року по 08 квітня 2001 року працювала в Синельниківській селекційно-дослідній станції Інституту зернового господарства УААН в садовій бригаді елітного господарства. Вказаний факт підтверджується записом у її трудовій книжці. У 2001 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи в зв`язку з виходом на пенсію. Згідно наказу УААН від 15 березня 2004 року №22 на базі Синельниківської селекційно-дослідної станції Інституту зернового господарства УААН в 2004 році було створено окрему юридичну особу - ДП дослідне господарство Синельниківське, яке стало її правонаступником в частині переданого майна. У 2006 році відповідно до наказу Міпагрополітики від 14 вересня 2006 року №525 ДП дослідне господарство Синельниківське припинило своє існування як юридична особа, його правонаступником стало ДП Синельниківське. Трудовим колективом ДП Синельниківське ще в 2007 році було прийнято рішення про приватизацію землі та затверджено список членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання паю зі складу земель підприємства. Порядок приватизації земель ДП Синельниківське з визначенням кожному земельної частки (паю) здійснювався у встановленому законодавством порядку згідно ст. 25 Земельного кодексу України. Для формування списку в ДП Синельниківське була створена уповноважена комісія по розпаюванню земель. Список осіб, що мають право на отримання земельної частки було затверджено протоколом №3 від 11 червня 2008 року зборами членів трудового колективу ДП Синельниківське. Вказаний Список був також затверджений головою Раївської сільської ради Синельниківеького району та погоджений з Синельниківською районною адміністрацією Дніпропетровської області в 2008 році. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 430-р-08 від 10 вересня 2008 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) ДП Синельниківське серед членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа у кількості 383 особи, працівників соціальної сфери у кількості 96 осіб згідно списку, затвердженого рішенням загальних зборів 11 червня 2008 року, протокол №3. У довідці начальника відділу №8 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23 лютого 2024 року №31-4-0.110.8-726/299-24-0110.8 зазначено, громадянка ОСОБА_2 була включена за №199 до списку №1 - пенсіонерів Синельниківської селекційно-дослідної станції, які були присутні на зборах громадян, що включені до списку осіб, що мають право на земельну частку(пай) із земель ДП Синельниківське. Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації №591/р-08 від 02 грудня 2008 року Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ДП Синельниківське на території Раївської сільської ради було затверджено середній розмір паю по ДП Синельниківське в розмірі 6.5755 умовних кадастрових гектарів та вартість земельної частки (паю) в сумі 26 690 грн. (без коефіцієнта індексації). Також Довідкою Голови комісії з питань паювання ДП Синельниківське ОСОБА_4 №41 від 16 червня 2008 року, виданою на ім`я ОСОБА_2 за її життя підтверджується, що Протоколом №3 від 11 червня 2018 року загальних зборів трудового колективу ДП Синельниківське та пенсіонерів з їх числа були затверджені списки осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель ДП Синельниківське ОСОБА_2 значиться у списку осіб, що мають право на отримання земельної ділянки(паю) як пенсіонер. Позивач вказує, його мати ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), але не встигла отримати правовстановлюючий документ. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектари із земель ДП Синельниківське на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 6, 5755 умовних кадастрових гектарах із земель ДП Синельниківське на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Повернуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання заяви згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1 від 23 травня 2024 року, в розмірі 1181 грн. 20 коп. Стягнуто з виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 1181 грн. 20 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Синельниківська окружна прокуратура Дніпропетровської області просить рішення суду від 13 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 вересня 2024 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектарах, та належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, тому за спадкоємцем ОСОБА_1 після смерті його матері слід визнати право на земельну частку (пай).

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року за№1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення цієї статті дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно із ст.23 Закону України Про прокуратуру під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За таких обставин, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Конституційний Суд України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року (справа №806/1000/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18 викладено наступні висновки.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 45, 47; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.39, 8.40; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.56, 8.57).

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої статті 169 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.

У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Згідно до ст.327 ЦК України, управління майном, що знаходиться в комунальній власності, здійснюють територіальні громади і створені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 62 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські рад та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради уповноважені від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконувати усі майнові операції, передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Таким чином, Раївська сільська раду Синельниківського району Дніпропетровської області є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, Синельниківською окружною прокуратурою Дніпропетровської області листом №65- 4018ВИХ-24 від 18 грудня 2024 року повідомлено Раївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області про прийняте судом першої інстанції рішення, про факти можливого порушення прав та інтересів держави (а.с.78-80).

Листом №01-17-2933/0/2-24 від 25 грудня 2024 року Раївська сільська рада повідомила прокурора, що заходи щодо оскарження рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року у справі №191/2300/24 не вживалися, оскільки сільська рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.81).

В апеляційні скарзі прокурор зазначив, що, в суді першої інстанції Раївська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області усунулася від розгляду справи та захисту інтересів держави та подавала заяви про розгляд справи без її участі, не надала жодної заяви по суті справи.

Таким чином, Синельниківська окружна прокуратура Дніпропетровської області при звернені з апеляційною скаргою у цій справі, обґрунтувала порушення прав держави та таке звернення спрямоване на задоволення суспільної потреби, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав громадян.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі нотаріусом спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, при чому при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.ст.22, 23 ЗК України особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КПС цього акта.

Згідно з ч.1 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, земельні ділянки передаються працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до ч.2 ст. 25 Земельного кодексу України рішення про приватизацію земель приймають органи виконавчої влади або місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників підприємств, установ та організацій.

У п.п. 23,21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, судам слід враховувати, що згідно зі ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб мас гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, в разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, який включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

У справі встановлено, з 24 травня 1960 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.11).

Батьками позивача ОСОБА_1 є мати - ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 померла (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с.13).

Із записів у трудовій книжці ОСОБА_2 встановлено, за життя, у період часу з 14 липня 1960 року по 08 квітня 2001 року ОСОБА_2 працювала в Синельниківській селекційно-дослідній станції Інституту зернового господарства УААН в садовій бригаді елітного господарства (а.с.17).

Згідно наказу УААН від 15 березня 2004 року №22 на базі Синельниківської селекційно- дослідної станції Інституту зернового господарства УААН в 2004 року було створено окрему юридичну особу - ДП дослідне господарство Синельниківське, яке стало її правонаступником в частині переданого майна (а.с.14).

14 вересня 2006 року наказом Мінагрополітики №525 ДП дослідне господарство Синельниківське припинило своє існування як юридична особа, його правонаступником стало ДП Синельниківське (а.с.15).

Відповідно до Списку членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання паю зі складу земель ДП Синельниківське, затвердженого зборами членів трудового колективу ДП Синельниківське від 11 червня 2008 року значиться ОСОБА_2 як пенсіонер, що вийшов на пенсію до 01 січня 2005 року (а.с.20-22).

Довідкою Голови комісії з питань паювання ДП Синельниківське Зайцевою О.М. №41 від 16 червня 2008 року, виданою на ім`я ОСОБА_2 за її життя підтверджується, що Протоколом №3 від 11 червня 2018 року загальних зборів трудового колективу ДП Синельниківське та пенсіонерів з їх числа були затверджені списки осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель ДП Синельниківське ОСОБА_2 значиться у списку осіб, що мають право на отримання земельної ділянки(паю) як пенсіонер (а.с.16).

Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 430-р-08 від 10 вересня 2008 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) ДП Синельниківське серед членів трудового колективу та пенсіонерів з їх числа у кількості 383 особи, працівників соціальної сфери у кількості 96 осіб згідно списку, затвердженого рішенням загальних зборів 11 червня 2008 року, протокол №3 (а.с.23).

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації №591/р-08 від 02 грудня 2008 року Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ДП Синельниківське на території Раївської сільської ради було затверджено середній розмір паю по ДП Синельниківське в розмірі 6.5755 умовних кадастрових гектарів та вартість земельної частки (паю) в сумі 26 690 грн. (без коефіцієнта індексації) (а.с.24).

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації №6-р-09 від 12 січня 2009 року Про надання громаданам земельних ділянок в привтану власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства на території Раївської сільської ради затверджено остаточний список осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель ДП «Синельниківське» (додаток 1) та надано відповідні земельні ділянки у власність (а.с.86-91).

Слід зазначити, серед осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель ДП «Синельниківське», визначених у додатку 1 до вищевказаного розпорядження, ОСОБА_2 відсутня.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до винесення головою Синельниківської районної державної адміністрації розпорядження №6-р-09 від 12 січня 2009 року, яким затверджено остаточний список осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель ДП «Синельниківське» (додаток 1) та надано відповідні земельні ділянки у власність.

У довідці начальника відділу №8 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23 лютого 2024 року №31-4-0.110.8-726/299-24-0110.8 зазначено, громадянка ОСОБА_2 була включена за №199 до списку №1 - пенсіонерів Синельниківської селекційно-дослідної станції, які були присутні на зборах громадян, що включені до списку осіб, що мають право на земельну частку(пай) із земель ДП Синельниківське (а.с.18).

За інформацією, наданою 25 грудня 2024 року Відділом № 8 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на запит окружної прокуратури, ОСОБА_2 , відповідно до розпорядження Синельниківської районної державної адміністрації №591/р-08 від 02 грудня 2008, у списку №1 пенсіонерів Синельниківської СДС, що мають право на земельну частку (пай) із земель ДП Синельниківське значиться за №199. Станом на 01 січня 2013 року право власності або право користування на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Синельниківського району Дніпропетровської області за ОСОБА_2 не зареєстровано (а.с.85).

Встановлено, за життя ОСОБА_2 заповіту не склала, тому спадкування мало здійснюватися за законом.

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті матері ОСОБА_2 разом з нею не проживав.

У травні 2024 року, тобто через 15 років після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 з метою отримання у спадщину земельної частки (паю) звернувся до нотаріуса із відповідною заявою.

17 травня 2024 року постановою державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу ОСОБА_2 на земельну частку (пай) (а.с.26).

У вказаній постанові державний нотаріус постановив відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру (а.с.26).

Крім того, слід зазначити, мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про прийняття спадщини після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контор у травні 2024 року, тобто з пропуском визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини і такий строк було поновлено матеріали справи не містять.

Таким чином, відсутні підстави для визнання за позивачем право власності на земельну ділянку (пай) розміром 6,5755 умовних кадастрових гектари із земель ДП Синельниківське на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року скасувати та хвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури () судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 2834 грн. 89 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 18 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова