ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Трушківської А.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),-

в с т а н о в и в:

Адвокат Горячев А.В., який представляє інтереси Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації), яким просив стягнути з відповідача на користь позивача сума страхового відшкодування (шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди) у розмірі 32 078,38 грн. та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

Свій позов обґрунтовує тим, що 22.12.2020 між ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Приватною фірмою «ГАММА-55» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ159889, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 .

16 грудня 2021 року в с. Яхни Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ 2101» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 ДТП сталася у зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 правил дорожнього руху України.

Внаслідок ДТП, було пошкоджено транспортний засіб «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

17.12.2021 представник власника транспортного засобу «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО №АМ.159889.

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №АР9652653 у ПАТ «УПСК».

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до ПАТ «УПСК» із Вимогою у порядку суброгації, на підставі якої ПАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу у розмірі 17 921,62 грн.

Станом на момент подання позову, сума, яка підлягає відшкодуванню становить 32 078,38 грн.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи в їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують.

Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

На адресу суду 26.02.2024 року (вх. № 3517) надійшла заява за підписом відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, які пропущені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дослідивши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов наступних висновків.

Так, звертаючись до суду з даним позовом представник позивача зазначив, що 16.12.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який допустив зіткнення з автомобілем «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що відповідно до копії Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №159889 від 22.12.2020, між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та Приватною фірмою «ГАММА-55» укладено Договір страхування транспортного засобу «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12-14).

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.12.2021 (а.с.15).

17.12.2021 власник транспортного засобу «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по Договору страхування КАСКО №АМ.159889 (а.с.16-16а).

17.05.2022 ПФ «Гамма-55» звернулося до ПрАТ СК ПЗУ Україна про сплату страхового відшкодування згідно договору страхування (а.с.22).

Позивач на підставі Страхового акту №13882/1, враховуючи ремонтну калькуляцію №13882 від 01.06.2022, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №00077662 від 08.06.2022 (а.с.17-21,23).

Під час дослідження страхового випадку встановлено, що на момент ДТП, згідно витягу з сайту МТСБУ, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована на день ДТП за Полісом ОСЦПВВНТЗ №АР9652653 в Приватному акціонерному товаристві «УПСК» (а.с.24).

ПАТ «Страхова компанія ПСЗУ України» звернулось до ПАТ «УПСК» з Вимогою у порядку суброгації №13570/р від 06.12.2022 і на підставі цієї Вимоги ПАТ УПСК здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу у розмірі 17 921,62 гривень.

Відповідно до копії претензії від 25.03.2024 року, представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» С.М.Кувалдін звернувся до відповідача ОСОБА_3 із претензією щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, а саме не погашеної суми завданого збитку в розмірі 32 078,38 грн.(а.с. 26).

Проте, станом на дату звернення до суду відповідачем коштів не сплачено.

Отже, з огляду на досліджені докази судом встановлено, що винним в ДТП є відповідач у справі ОСОБА_3 , страхова компанія винуватця ДТП здійснила виплату у сумі: 17 921,62 гривень, різниця вартості становить 32 078,38 гривень. страхувальником, тобто позивачем здійснено виплату в сумі: 50000 гривень.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування»: «Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі».

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування»: «Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку».

Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за заподіяну шкоду несе особа, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), вона відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 1077 ЦК України: «За договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)».

Враховуючи, правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23.12.2015 р.: «За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №910/2603/17.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ст. 1188 ЦК України.

Згідно ч. ч. 1-2ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з цим, судом розглядається і заява відповідача щодо застосування строків позовної давності.

У п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснюється, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі -моментом з здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.

Як встановлено матеріалами справи, 16.12.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який допустив зіткнення з автомобілем «МАN TGM 15.290» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

Таким чином, право на пред`явлення позову в порядку регресної вимоги до відповідача у позивача виникло 06.12.2022 року, тобто з дня коли позивач дізнався, що його вимоги з повного страхового відшкодування задоволені лише в частині, а саме на суму 17 921,62 грн.

Проте, право на пред`явлення даного позову до відповідача у порядку суброгації у позивача виникло 16.12.2021 року, тобто з моменту ДТП.

Отже, річний строк на пред`явлення даного позову до відповідача у порядку суброгації сплинув 16.12.2022 року.

Разом з цим, позов до суду надійшов лише 22.10.2024 року, згідно вихідної дати проставленої на позовній заяві, позов зареєстровано 22.10.2024 року, а відтак, судом встановлено, що позивачем пропущено строки на пред`явлення позову.

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806 цс16.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, враховуючи, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 82, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 256, 261, 267, 993, 1077, 1188 ЦК України, ЗУ «Про страхування», суд, -

ухвалив:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , адреса місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 40, м. Київ, 04053 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації) - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Ковалевська