Справа № 487/1307/25
Провадження № 2/487/1423/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2025 сторона позивача звернулась через систему «Електронний суд» до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме індивідуально визначене майно металевий гараж(бокс) № НОМЕР_1 , який знаходиться на території АГК «Парма», за який ОСОБА_1 сплачує членські внески до АГК «Парма», починаючи з 01.01.2008; стягнути з АГК «Парма» на користь ОСОБА_1 90,00 грн. членських внесків, сплачених за листопад, грудень 2015; витребувати у АГК «Парма» документи бухгалтерського обліку, які підтверджують факт придбання у власність гаражу, який знаходиться у володінні ОСОБА_1 ; накласти арешт на металевий гараж «90».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказане цивільне провадження 03.03.2025 передано у провадження судді Нікітіна Д.Г.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.03.2025 задоволено заяву про самовідвід судді Нікітіна Д.Г. та матеріали позовної заяви передано до канцелярії Заводського районного суду м. Миколаєва для повторного авторозподілу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказане цивільне провадження 06.03.2025 передано у провадження судді Лагоди А.А.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Лагоди А.А. від 06.03.2025 позов ОСОБА_1 залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків.

12.03.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків та заява про відвід судді.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Лагоди А.А. від 12.03.2025 заяву про відвід судді Лагоди А.А. визнано необґрунтованою, провадження у справі зупинено до вирішення відводу в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Карташевої Т.А. від 12.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лагоди Анатолія Анатолійовича по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма» про визнання права власності і повернення частини членських внесків.

Матеріали позову з додатками передано з канцелярії Заводського районного суду міста Миколаєва в провадження судді Лагоди А.А. 14.03.2025.

14.03.2025 та 17.03.2025 суддя Лагода А.А. згідно наказів голови суду від 11.03.2025 перебував на навчанні НШСУ України з відривом від виробництва.

Спрощене провадження по справі відкрито ухвалою суду від 18.03.2025.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на металевий гараж з номером 90 на території АГК «Парма», вказаному на схемі, наданої АГК «Парма» державному виконавцю 04.03.2021; заборонити АГК «Парма» вчиняти дії щодо відчуження або знищення металевого гаражу з номером 90 на території АГК «Парма» вказаному на схемі, наданої АГК «Парма» державному виконавцю 04.03.2021.

Заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на металевий гараж за № НОМЕР_1 на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10. Позивач пов`язує свою заяву з тим, що державний виконавець, всупереч ухвали суду від 18.10.2023р про відмову йому у зміні способу виконання рішення суду від 31.10.2019 у справі №487/5705/16, самовільно змінив спосіб виконання рішення та призначив передачу АГК «Парма», без участі боржника ( ОСОБА_1 ), гаражу, вказаному на схемі, наданої адвокатом Семененком В.Б. 04.03.2021р на запит ДВС. Позивач вказує, що державному виконавцю відомо, що суддя, який ухвалив рішення від 31.10.2019, встановив, що рішення прийняте ним на підставі фальшивих документів (договір та квитанція від 22.08.1993), які подані АГК «Парма», та ухвалою від 01.07.2020 зобов`язав внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України. Позивач вважає, що відповідний гараж, який є предметом спору може бути відчужено або знищено посадовими особами АГК «Парма», що унеможливить відновлення права позивача та спричинить втрату речового доказу у кримінальних справах, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на дії державного виконавця, в якому просив зупинити дії щодо передачі майна.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 за №9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме індивідуально визначене майно - металевий гараж (бокс) № НОМЕР_1 , який знаходиться на території АГК «Парма», за який ОСОБА_1 сплачує членські внески до АГК «Парма», починаючи з 01.01.2008.

Так, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що заявлені представником позивача заходи забезпечення позову зазначені вище пов`язані з незгодою позивача з діями державного виконавця які позивач оскаржує щодо виконання рішення суду від 31.10.2019 у справі №487/5705/16. Позивачем додано до позову постанову про відкриття виконавчого провадження №64138667 від 15.01.2021 щодо виконання виконавчого листа №487/5705/16-ц від 13.05.2020 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути АГК «Парма» металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований на території АГК «Парма» за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 10. До заяви позивач надав витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000108 від 16.07.2020 за ч.1 ст.384 КК України щодо подачі до суду невстановленими особами 11.04.2016 та 18.08.2018 підроблених документів та надання завідомо неправдивих показань.

Так, визначений п.1 ч.1 ст.149 ЦПК України вид забезпечення позову - накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, передбачає заборону на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна і може застосовуватись у випадку належності такого майна відповідачу на праві власності.

Як вбачається з наданої постанови державного виконавця від 15.01.2021 доля оскаржуваного в цій справі майна була вирішена в рамках справи №487/5705/16 і свідчить про подальші дії з боку державного виконавця для відновлення права АГК «Парма» як власника цього майна.

Суд позбавлений, як правової так і аргументованої можливості в цій справі підміняти обов`язковість судового рішення в рамках справи №487/5705/16, а незгода позивача в цій справі з діями державного виконавця за наслідками прийнятого раніше судового рішення має вирішуватись виключно шляхом оскарження судового рішення у справі №487/5705/16 або дій державного виконавця стосовно виконання такого рішення.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідача відчужити оскаржуване майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову на даний час є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154, 259 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма», про визнання права власності залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода