КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6020/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цьвока Богдана Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Войтенко Т. В.

від 11 вересня 2024 року

у цивільній справі № 758/9200/24 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року позивач звернулась в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що між нею та ТОВ «Фінфорс» було укладено кредитний договір. В 2024 р. в мобільному застосунку «Дія» позивач дізналась про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 11 278 грн 50 коп. згідно виконавчого напису № 1232, виданого 07.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В.

08.07.2024 представник позивача Цвьок Б. І. звернувся із адвокатським запитом в інтересах позивача до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л., у відповідь на який отримав копії запитуваних документів, зокрема і копію виконавчого напису № 1232, виданого 07.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В.

Позивач вважав, що такий виконавчий напис повинен бути визнаним таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, адже нотаріус при його вчиненні не переконався у безспірності заборгованості, а надані нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості перед ТОВ «Фінфорс» на день вчинення напису.

Також вказувала на те, що виконавчий напис нотаріус міг вчиняти лише у випадку, якби кредитний договір, за яким утворилась заборгованість та виникло право вимоги у ТОВ «Фінфорс», був посвідчений нотаріально.

Посилаючись на вищевикладене, просила задовольнити позов та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 07.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. за реєстровим № 1232, за яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість загальною сумою 11 278 грн 50 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі адвокат Цьвок Б. І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати (судовий збір, витрати на правничу допомогу) стягнути з відповідача.

Вказував, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку із недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, яка стягнута оскаржуваним виконавчим написом та вважає її безпідставно завищеною та такою, яка не є безспірною.

Зазначав, що позовна заява подавалась в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС. Адвокат Цьвок Б. І. при подачі вищевказаної позовної заяви завантажував додаток (файл) під назвою «Виконавчий напис № 1232 від 07.02.2020_Договір_Заява про відкриття ВП», однак, з невідомих причин такий не було завантажено до підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС. Вважав, що в даному випадку суду, у відповідності до вимог ст. ст. 175, 176-177, 185 ЦПК України, слід було залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків. Однак, Подільським районним судом міста Києва ухвалою від 26.07.2024 р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом. У зв`язку із наведеним, скаржник доєднав вказані документи, й зокрема оспорюваний виконавчий напис, до апеляційної скарги.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Від представника позивача - адвоката Цвьока Б. І. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її адвоката. Подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній, просив про її задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що 07.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. було вчинено виконавчий напис № 1232 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 11 278 грн 50 коп. за договором, що нотаріально не посвідчувався, а сума заборгованості є завищеною і не є безспірною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази без сумніву доводять, що виконавчий напис дійсно видавався 12.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. за №1232, однак встановити зміст виконавчого напису та підставу його вчинення за матеріалами справи неможливо, адже виконавчий напис позивачем не додано до позову.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так з матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л. від 12.02.2020 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

У вказаній постанові приватним виконавцем зазначено виконавчий документ - виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В № 1232 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 11 278 грн 50 коп.

З матеріалів справи слідує, що в межах виконавчого провадження приватний виконавець Дорошкевич В. Л. винесла постанову від 13.10.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інші доходи боржника.

Вказані документи отримані представником позивача на адвокатський запит від приватного виконавця Дорошкевич В. Л. із відповіддю від 09.07.2024 року №58936, якою водночас було направлено й копію виконавчого напису разом із кредитним договором (а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, позивач до позовної заяви, що була подана засобами «Електронного суду», приєднав Лист-відповідь від 09.07.2024 року № 58936 з додатками PDF (пункт 3 додатків). Утім, копія виконавчого напису разом із кредитним договором у такому додатку відсутня.

Отже, фактично позивачем до позовної заяви не було додано всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що свідчить про наявність недоліків які могли бути усунені у разі залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху у зв`язку із невідповідність вимогам ст. 177 ЦПК України та надання строку для їх усунення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Зважаючи на те, що передбачуваність застосування норм процесуального законодавства є складовою правової визначеності, позивач, як сторона судового провадження за позовом якого було відкрито провадження у справі, правомірно очікував, що подана ним позовна заява відповідає встановленим цивільним процесуальним законом вимогам.

Утім, відкривши провадження за поданою позовною заявою суд не забезпечив позивачу можливості усунути недоліки, що були пов`язані із неподання усіх доказів, на які позивач посилався у позові. Розгляд у подальшому справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, на підставі тих доказів, що фактично були подані із позовом, унеможливили встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд приймає до розгляду виконавчий лист напис № 1232 від 07.02.2020 та договір про надання коштів у позику, про стягнення заборгованості за яким вчинено виконавчий напис, заява про приєднання яких, подана апелянтом із апеляційною скаргою, адже апелянт не подавав вказані докази фактично з незалежних від нього причин, оскільки йому не було відомо, що виконавчий напис приватного виконавця, який є предметом оскарження, відсутній в матеріалах даної справи.

Вирішуючи по суті питання щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

За таких обставин, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року ( в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року ).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17 висловила наступну правову позицію.

Кредитний договір, який не було нотаріально посвідчено, з 22.02.2017 року не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Тобто, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим (укладений в простій письмовій формі), не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що на момент звернення ТОВ «Фінфорс», як правонаступника ТОВ «СС Лоун», до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 діяв Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції від 22.02.2017 р.), в якому не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій нотаріуса на укладеному в простій письмові формі договорі.

Так, пунктом 10.5 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №270193-А від 2018-05-16 сторони підтвердили, що даний електронний договір та всі Додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені у простій письмовій формі.

Отже, підтверджено, що кредитний договір укладений у простій письмовій формі, тобто нотаріально не посвідчений. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису подані відповідачем документи не відповідали зазначеним вимогам.

У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, зважаючи на недотримання умов вчинення виконавчого напису, зокрема щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. від 07.02.2020, зареєстрованого в реєстрі за №1232 таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ураховуючи обсяг та зміст позовних вимог та результати апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що з ТОВ «Фінфорс» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 968 грн 96 коп. та розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1453 грн 44 коп.

Також у позові, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, на підтвердження яких до позовної заяви надано Договір про надання правової допомоги № 24/07/08 від 08.07.2024 (а.с 20-22), Ордер № 1297237 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору № 24/07/08 від 08.07.2024 адвокатом Цьвоком Богданом Ігоровичем, додаткова угода до договору від 17.07.2024, акт наданих послуг від 23.07.2024 (а.с 25).

За змістом додаткової угоди до договору від 17.07.2024 вартість послуг становить юридичні консультації - 1500 грн/1год., підготовка заяв/скарг/запитів (в досудовому порядку) - 1500 грн/1 год., підготовка процесуальних документів (позовної заяви, відзиву, клопотань та ін) 1500 грн/1 год., участь у судових засіданнях - 1500 грн/1 год.

За змістом акту виконаних робіт від 23.07.2024 надано наступні послуги: юридичні консультації - 1 год, 1500 грн; підготовка адвокатського запиту, позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 3 год , 4500 грн., всього - 6 000 грн.

Ураховуючи, що відзив на позовну заяву, як і відзив на апеляційну скаргу, відповідачем не подані, заперечень щодо необґрунтованості чи нерозумності розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу не заявлено, колегія суддів, ураховуючи подані на підтвердження витрат на правову допомогу докази, вважає заявлений розмір витрат розумним, надані послуги необхідними, з огляду на, що покладає такі витрати на відповідача у заявленому розмірі - 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Цьвока Богдана Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича від 07 лютого 2020 року за реєстровим номером 1232 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп., та правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко