Справа № 683/2256/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Лугового О.М.

за участі секретаря судового засіданняГрадомської Д.Р.,

позивача за первісним позовом/

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника Віхерко Н.О. ,

відповідача за первісним позовом/

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

представника Пелюшка Л.О. ,

представника третьої особи Білокопитного В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/2256/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини

встановив:

10 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в період шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , у них народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, даний шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. З травня 2024 року дитина проживає з батьком, який не бажає повернути сина матері, де його постійне місце проживання. ОСОБА_1 забезпечувала сина всім необхідним, в тому числі і одягом, харчуванням, лікуванням, оздоровленням, має можливість забезпечити дитині належні умови проживання. Проте, ОСОБА_3 психологічно впливає на дитину, намовляючи її проти ОСОБА_1 , тому син в добровільному порядку не бажає повернутися до матері. Вважає, що визначення місця проживання сина з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, так як, тільки ОСОБА_1 виявляє необхідну увагу до нього та турботу, забезпечує його комфортними умовами проживання. На підставі викладеного, позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.

08 серпня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що дійсно 12.10.2014 року між сторонами було укладено шлюб, який згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, розірвано. В період шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , у них народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син періодично проживав з ОСОБА_3 та своєю матір`ю. Жодних проблем у сторін щодо визначення місця проживання дитини та участі кожного з батьків у вихованні сина не виникало, а тому здавалося, що сторони досягли консенсусу у цих питаннях. Проте, починаючи з березня 2024 року ОСОБА_5 все частіше залишався з ОСОБА_3 , а згодом взагалі почав відмовлятися повертатися до місця проживання з матір`ю, та просив залишитися з батьком на постійній основі, причому, такі прохання ставали все чіткішими та переконливішими. Як з`ясувалося згодом, до сина неодноразово застосовувалось фізичне та психологічне насильство з боку матері, бабусі та нового співмешканця матері, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 з квітня 2024 року, за відома та згодою матері, постійно проживав з батьком та був забезпеченим усім необхідним, має власну кімнату, проживає в оточені рідних для нього людей в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що забезпечує його якнайкращий фізіологічний та моральний розвиток. На підставі викладеного, ОСОБА_3 просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 разом із батьком - ОСОБА_3 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2024 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, об`єднавши в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, та присвоїти загальний номер №683/2256/24.

31 жовтня 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляді по суті.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат Віхерко Н.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Щодо задоволення зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Пелюшко Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Щодо задоволення первісного позову просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Білокопитний В.В. в судовому засідання підтримав висновок органу опіки та піклування, згідно якого вважає, що можливим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у помешканні кожного з батьків по два тижні з невтручанням та не перешкоджанням зі сторони іншого з батьків, як такої, що сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 ,, повідомив, що бажає проживати разом з батьком, бо він його любить і завжди допомагає. Батько не забороняє йому спілкуватись та жити з матір`ю, але він сам не хоче цього.

Дослідивши надані докази, заслухавши учасників справи, покази свідків та пояснення дитини, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 12.10.2014 року, 12 жовтня 2014 року уклали шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_3 », актовий запис №232.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області від 12 листопада 2015 року, судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис №372 від 12.11.2015 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2023 року по справі № 683/3514/23, яке набрало законної сили 19 січня 2024 року, шлюб зареєстрований 12 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис за № 232, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвано.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3011, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до витягу № 1476/03-38/2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.07.2024 року, судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.11.2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.09.2014 року.

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 , проведеним 17.06.2024 року, судом встановлено, що за даною адресою проживають: ОСОБА_1 , 1986 р.н. - мати, ОСОБА_5 , 2015 р.н. - син, співмешканець - ОСОБА_9 ,, 1982 р.н.. Стосунки в сім`ї добрі, мати виконує свої батьківські обов`язки. Санітарний стан задовільний, у квартирі чисто, охайно, затишно. Свіжоприготовлена їжа та запас продуктів в наявності. Для виховання та розвитку дитини створені умови, наявне спальне ліжко, місце для приготування уроків та іграшки. Дитина виявляє прихильність до матері.

Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї від 12.06.2024 року, судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 , проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - батько, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, який проживає з батьком місяць, стосунки теплі та зручні, повертатися до матері дитина не бажає.

З акту про встановлення фактичного місця проживання по Великочернятинському старостинському округу №178/16-10 від 31.07.2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживає без реєстрації з квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_3 разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в господарстві бабусі ОСОБА_10 та дідуся ОСОБА_11 .

Судом встановлено, що ОСОБА_12 звертався до Сарокостянтинівського міського кризового центру із запитом щодо врегулювання конфлікту між його сином - ОСОБА_5 , 2015 р.н. та колишньою дружиною - ОСОБА_1 , внаслідок якого дитина почала висловлювати намір щодо втечі з дому та відмовлятися спілкуватися з матір`ю. За результатами якого з ОСОБА_3 було проведено чотири індивідуальні консультації, а з ОСОБА_1 - одну. Також, була проведена медіацій на зустріч між колишнім подружжям та було укладено ряд домовленостей з метою налагодження комунікації, визначення конфліктних точок та вирішення суперечностей між колишнім подружжям стосовно поглядів та підходів до виховання дитини, а також врегулювання конфліктної ситуації, що склалася між сином та матір`ю. Однак, данні заходи до позитивного результату не призвели. Даний факт підтверджується листом Старокостянтинівського міського кризового центру №02/01-28/24 від 06.08.2024 року.

Згідно довідки №3746 від 14.06.2024 року, судом встановлено, що у Старокостянтинівському відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження № за АСВП НОМЕР_7 відкрите на підставі судового наказу №2-н/683/804/2023 від 04.12.2023 р. Старокостянтинівського районного суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2024 року відсутня. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників сформованої 14.06.2024 року, відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 14.06.2024 року в Єдиному реєстрі боржників, відсутні.

Відповідно до довідки №144/2023 від 04.12.2023 року та №82/2024 від 17.05.2024 року, судом встановлено, що дирекцією ЗОШ №8 дійсно встановлений факт участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 учня 2-А класу. Батько постійно спілкується з ОСОБА_13 , приводить сина до школи та забирає із закладу.

Згідно характеристики ОСОБА_5 , 2015 р.н., учня 2-А класу Старокостянтинівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №8, судом встановлено, що батько та мати приділяють належну увагу вихованню сина, цікавляться навчанням, допомагають досягти успіху, приймають участь у житті класу, надають допомогу класному керівнику.

З консультативного висновку спеціаліста від 09.08.2024 року, . ОСОБА_5 має тривожний стан, який проявляється моментами.

ОСОБА_3 працює в ДЗ П(ПТ)О «Старокостянтинівський аграрно-промисловий ліцей» за основним місцем роботи на посаді майстра виробничого навчання з повним посадовим окладом з 15.09.2008 року (наказ №33к від 01.09.2008р.) по даний час, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №2 від 17.01.2024 року.

Згідно характеристики ОСОБА_3 , значну увагу приділяє вихованню сина. Постійно зайнятий його навчанням у школі, відвідуванням гуртків а також лікуванням. Неодноразово його син буває на роботі у батька. ОСОБА_3 шкідливих звичок не має, має правильні життєві пріоритети та орієнтири. В колективі користується заслуженою повагою та авторитетом.

ОСОБА_3 , 1982 р.н. під наглядом в лікаря-нарколога/лікаря-психіатра не перебуває і протягом останніх 5-ти років за медичною допомого не звертався, що підтверджується копією довідки №82 від 30.07.2024 року та №89 від 30.07.2024 року.

Згідно довідки про доходи №17 від 30.07.2024 року, судом встановлено, що загальна сума доходів ОСОБА_3 за період з січня 2024 року по липень 2024 року без урахування аліментів становить 128 026 грн. 1 коп.

Судом встановлено, що згідно довідки про доходи №0799 7971 4524 1765 ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій обл. та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з 01.01.2024 року по 31.07.2024 року складає 15 315 грн.

Свідок сторони позивача за первісним позовом: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою ОСОБА_1 , знає сім`ю з 2021 року. Була свідком того, як до розлучення ОСОБА_1 водила дитину на гуртки, забезпечувала всім необхідним та дбала про розвиток дитини. Після розлучення ОСОБА_1 перестала водити дитини на гуртки. Батько та мати дитини не забороняли бачитись чи жити з іншим із подружжя. В матері конфліктів з дитиною не було. ОСОБА_1 спілкується з дитиною нормально та забезпечує дитину усім необхідним для належного розвитку дитини.

Свідок сторони позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою ОСОБА_3 , та знає його з 2015 року. Дитина прихильна до батька. ОСОБА_3 піклується та забезпечує дитину усім необхідним для належного розвитку дитини.

Свідок сторони позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в судовому засіданні зазначила, що вона є колегою ОСОБА_3 та знайома з ОСОБА_1 .. Була свідком того, як в липні 2024 року приходила до ліцею мати ОСОБА_17 з працівниками поліції, яка поводила себе агресивно як до батька хлопчика, так і до сина, та хотіла аби ОСОБА_13 йшов до неї, однак дитина не хотіла іти до матері.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю чи батьком, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до ч. 1, 2 статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в статті 3 даної Конвенції вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України, випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною 4 стаття 19 СК України передбачано, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України).

Згідно наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , судом встановлено, що можливим, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у помешканні кожного з батьків по два тижні з невтручанням та не перешкоджанням зі сторони іншого з батьків, як такої, що сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання.

Однак, висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини не містить жодного аналізу та аргументації прийняття цього висновку, наданий без урахуванням думки малолітньої дитини, тобто не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України.

Судом встановлено в ході судового розгляду, що малолітня дитина ОСОБА_18 виявляє бажання проживати із батьком, такий висновок випливає із того, що останній повідомив в судовому засіданні під час спілкування із ним, а саме що йому комфортніше та краще проживати з батьком, і заперечує проти проживання з матір`ю.

Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом та його представника щодо чинення ОСОБА_3 будь - якого впливу на позицію малолітньої дитини щодо визначення місця проживання разом з матір`ю, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на нього судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази такого.

Відтак, враховуючи вік дитини, а також те, що батько дитини належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, веде звичний спосіб життя, а також прихильність дитини до батька, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своїм батьком.

Судом встановлено, що батько дитини позитивно характеризується, має постійне місце проживання, стабільний дохід та у сина гарні відносини з ним.

Крім цього, судом встановлено, що батьком дитини не чиниться перешкод у спілкуванні з матері із дитиною, а тому саме проживання дитини з батьком буде відповідати рівному балансу на спілкування дитини як з батьком так і з матір`ю.

Таким чином, суд розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність дитини до батька, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 постійним місцем проживання батька - ОСОБА_3 ..

Суд звертає увагу, що визначення місця проживання дитини з батьком не призведе до критичних змін у житті дитини, залежно від обставин, які можуть виникнути у житті дитини та батьків, місце проживання малолітнього ОСОБА_5 може бути змінено в подальшому, як за рішенням суду так і за згодою самих батьків з урахуванням думки дитини, у тому числі із застосуванням моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

Разом з тим, визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом.

При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з матір`ю, а про визначення місця проживання дитини.

Також, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу.

Таким чином, у теперішній час, мешкаючи з батьком дитина буде продовжувати відвідувати свій шкільний заклад та продовжувати спілкуватись зі своїми друзями. Син має тісний зв`язок із батьком.

Крім того, суд також враховує, що доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі матері з сином в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем за зустрічним позовом суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що дитину необхідно залишити проживати разом з батьком.

Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не взмозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, тому суд вважає, що батькам необхідно сфокусуватися саме на захисті інтересів дитини, а не на власному конфлікті.

Крім того, суд зазначає, що залишення дитини проживати разом з позивачем за зустрічним позовом не можна тлумачити, як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з сином.

Таким чином, зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені судові витрати позивачем за первісним позовом, оскільки в задоволенні позову за первісним позовом відмовлено.

Таким чином, згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом із батьком ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Старокостянтинівським РС УДМС України в Хмельницькій області від 02 грудня 2015 року.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 11 березня 1999 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місцезнаходження: 31100, вул.Острозького, 41, м.Старокостянтинів, Хмельницького р-н., Хмельницької обл.

Повний текст рішення складено 19 березня 2025 року.

Суддя: