ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/405/23

Провадження № 22-ц/820/25/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представниці апелянта ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області в складі судді Горщара А.Г. від 04 липня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. Позивач звернувся до Полонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки має ІІ групу інвалідності, призначену йому довічно, і як спадкоємець за законом має право на обов`язкову частку в спадщині. Спадкоємцями за заповітами після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 . Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та розмір такої частки, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавиці на належне їй майно. Відтак вважає, що у зв`язку з неможливістю оформити своє право на обов`язкову частку в спадщині на домоволодіння та земельні ділянки його право підлягає захисту в судовому порядку.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право на обов`язкову частку у спадщині всього спадкового майна, як заповіданого, так і того, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, яке належало померлій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 04.07.2024 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. Вважає, що оскаржуване судове рішення порушує його право, адже він як спадкоємець після смерті матері, що має право на обов`язкову частку в спадщині, позбавлений можливості оформити право власності на обов`язкову частку в спадщині. Суд першої інстанції не врахував, що він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на обов`язкову частку в спадщині, як це було зазначено в позовній заяві. При цьому суд неодноразово проявляв упередженість щодо позивача - двічі виносив ухвали про зупинення провадження у справі, попри те, що попередня ухвала була скасована апеляційним судом як незаконна. Не враховано, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися коли існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого, відповідно до даних Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 315807605 від 22.11.2022 року входять:

нежитлове приміщення загальною площею 151,8 кв.м, яке знаходиться по АДРЕСА_1 ;

квартира

АДРЕСА_2 загальною площею 47,8 кв.м.,

квартира АДРЕСА_3 загальною площею 51,3 кв.м.,

квартира

АДРЕСА_4 загальною площею 48,4 кв.м,

квартира

АДРЕСА_5 ;

земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0218 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 ;

1/2 частка комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

домоволодіння загальною площею 133,6 кв.м, з земельною ділянкою площею 1000 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_6 .

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Садовським А.М. 28.03.2000 року, ОСОБА_6 заповіла 45/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_6 своїй доньці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_7 на час подачі позову має прізвище ОСОБА_8 ).

За заповітом, посвідченим 07.04.2005 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Садовським А.М., ОСОБА_6 заповіла 55/100 частин цього житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_6 своїй дочці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_6 , а також відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_6 та її спадкоємцями першої черги за законом.

За заповітом, посвідченим 10.08.2019 року приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., ОСОБА_6 належні їй нежитлове приміщення, яке розташовано по АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 47,9 кв.м, квартиру № 9 загальною площею 48,4 кв.м, квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 66 кв.м, квартиру АДРЕСА_9 , та земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0218 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_2 згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0060148 від 18.02.2020 року є особою з інвалідністю ІІ групи довічно.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного цивільного законодавства не передбачена можливість позбавлення права на обов`язкову частку в спадщині, а відтак обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у виді визнання права на обов`язкову частку в спадщині не є ефективним, оскільки таке право уже наявне в нього, не оспорюється учасниками процесу, нотаріусом, а тому його визнання не надасть позивачу можливості здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме спадкове майно, тож суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку з обранням ОСОБА_2 неналежного способу захисту порушеного права.

Проте з цим висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви ОСОБА_2 , останній дійсно просив визнати за ним право на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_6 .

Разом з тим, зміст вступної та описової частини позовної заяви (посилання позивача на рішення нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом і наявність підстав для визнання за ним права власності на обов`язкову частку в спадковому майні) цілком свідчить про те, що предметом цього позову є визнання за позивачем права власності на обов`язкову частку у спадщині його матері ОСОБА_6 .

Такий зміст позовних вимог (про визнання за позивачем права власності на обов`язкову частку в спадковому майні) зазначено в ухвалі Полонського районного суду від 08.05.2023 року про відкриття провадження у справі та наступних ухвалах суду про зупинення провадження у справі, призначення справи до судового розгляду тощо (а.с.50, 65, 182).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч.1-2 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Суд першої інстанції в порушення наведених норм права не виконав обов`язок щодо встановлення предмета спору і безпідставно послався на те, що позивачем обрано як спосіб захисту вимогу про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, попри те, що провадження у справі відкрито за позовом ОСОБА_2 до відповідачів про визнання за ним права власності на обов`язкову частку в спадковому майні.

Отже, предметом позову є визнання за позивачем права власності на обов`язкову частку в спадковому майні його матері ОСОБА_6 , як заповіданого, так і того, що не охоплене заповітами, а також речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, що належали спадкодавиці на час її смерті.

Відтак висновок суду першої інстанції про відмову у заявленому позові у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права є безпідставним.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про наявність фактичних підстав для задоволення позову, апеляційний суд враховує таке.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу . Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК).

Згідно з ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_6 , а також відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До кола спадкового майна ОСОБА_6 належать нежитлове приміщення площею 151,8 кв.м, 10 квартир (№№ 1-4, 7-12) в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0218 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за цією ж адресою, які заповідані відповідачу ОСОБА_5 .

До спадкового майна ОСОБА_6 належить також житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_6 , частки якого (відповідно 45/100 та 55/100) заповідано відповідачкам ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Водночас у справі відсутні докази на підтвердження належності до спадкового майна ОСОБА_6 земельної ділянки площею 1000 кв.м по АДРЕСА_6 такі відомості не містить і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 315807605 від 22.11.2022 року, на який посилався суд.

1/2 частка комплексу за адресою АДРЕСА_1 також не належить до спадкового майна ОСОБА_6 .

Апеляційним судом встановлено, що вказане майно (1/2 частка комплексу будівель в АДРЕСА_10 ) відчужене ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25.05.2017 року ОСОБА_10 , тоді ж, 25.05.2017 року зареєстроване його право власності на вказане майно (а.с. 150-154, том 3).

Отже, все наявне спадкове майно спадкодавиці ОСОБА_6 охоплено заповітами.

Позивач ОСОБА_2 був на час відкриття спадщини і є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, а отже, має право на обов`язкову частку у спадщині матері ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 72/2022 до майна померлої ОСОБА_6 (а.с.2-43, том 3), позивач належно прийняв спадщину після смерті матері, подавши відповідну заяву до Полонської державної нотаріальної контори 26.04.2022 року.

Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у встановлений строк, також подав спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 .

Згідно листа виконкому Шепетівської міської ради № 241 від 06.02.2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 і знята з реєстрації місця проживання 04.11.2021 року у зв`язку зі смертю (а.с. 31, том 1).

Згідно повідомлення УДМС України у Хмельницькій області від 01.11.2024 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 з 01.07.1993 року, ОСОБА_4 зареєстрована за цією ж адресою з 23.04.1991 року (а.с.45, том 3).

Отже, відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, і вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері.

Згідно з пунктами 5.9, 5.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок ) право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов`язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов`язкової частки у спадщині, обов`язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна (пункти 5.11, 5.12 Глави 10 Порядку).

З врахуванням встановлених обставин справи апеляційний суд констатує, що в разі спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 до спадкування були б закликані всі спадкоємці першої черги за законом - позивач ОСОБА_2 , а також відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як діти спадкодавиці (якби порядок спадкування не було змінено заповідачем), тобто, частка кожного зі спадкоємців у спадщині складала б 1/3.

Відтак обов`язкова частка позивача у спадщині як повнолітнього непрацездатного сина спадкодавиці (внаслідок встановленої щодо нього інвалідності ІІ групи) складає 1/6 частину спадкового майна.

Цей висновок узгоджується з довідкою Полонської державної нотаріальної контори від 20.08.2024 року, за якою спадкоємцем за законом згідно ст. 1241 ЦК України на 1/6 частку спадкового майна ОСОБА_6 є її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ст. 1297 ЦК, ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ч.1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат»).

Встановлено, що позивач неодноразово звертався до Полонської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідь листами від 19.10.2022 року, 07.04.2023 року завідувачка Полонської державної нотаріальної контори Загорська Д.В. відмовила у видачі свідоцтва, посилаючись на неподачу позивачем документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на спадкове майно, відсутність у справі довідки про зареєстроване місце проживання спадкодавиці та осіб, які були з нею зареєстровані, а отже, неможливість встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину та коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Сторона позивача ствердила про відсутність у ОСОБА_2 оригіналів правовстановлюючих документів ОСОБА_6 на спадкове майно.

Матеріали спадкової справи не містять відомостей про витребування нотаріусом цих документів у спадкоємців за заповітами, як і про вжиття достатніх заходів щодо з`ясування відомостей щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину та кола спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, хоча такий обов`язок покладено на нотаріуса пунктами 1.2, 4.14. Глави 10 Порядку № 296/5.

Нотаріусом також безпідставно не застосовано пункт 3 глави 7 Порядку, за яким у разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього.

Наведені обставини цілком підтверджують неможливість позивачу оформити своє право на спадщину та наявність підстав для захисту його порушеного права в судовому порядку відповідно до ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України.

З врахуванням факту охоплення заповітами усього спадкового майна, наявні підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/6 частину нежитлового приміщення площею 151,8 кв.м, 10 квартир (№№ 1-4, 7-12) в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0218 площею 0,1 га, житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_6 .

Позивач не довів достатніми та допустимими доказами наявність іншого спадкового майна (зокрема, речей звичайної домашньої обстановки та вжитку), окрім цих об`єктів нерухомості, відтак в решті позову слід відмовити.

Відтак оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України виходячи з вартості 1/6 частини заповіданого спадкового будинку по АДРЕСА_6 284880 грн. (а.с.83-145, том 3) та звільнення позивача від сплати судового збору, підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 3561 грн. судового збору (по 1424,40 грн. за 1 інстанцію та 2136,60 грн. за апеляційну інстанцію) в дохід держави.

З врахуванням вартості 1/6 частини нежитлового приміщення площею 151,8 кв.м, 10 квартир (№№ 1-4, 7-12) в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0218 (354218,50 грн.) з ОСОБА_5 слід стягнути 8855,45 грн. судового збору в дохід держави (3542,18 грн. за першу інстанцію та 5313,27 грн. за апеляційну інстанцію).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на

-1/6 частину нежитлового приміщення загальною площею 151,8 кв.м, яке знаходиться по АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, право власності ОСОБА_6 на яке зареєстроване на підставі рішення Полонської міської ради № 217 від 21 листопада 2016 року;

-1/6 частину квартири АДРЕСА_11 загальною площею 47,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_12 загальною площею 65,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_13 загальною площею 51,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_14 загальною площею 47,8 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 51,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_15 загальною площею 47,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_16 загальною площею 48,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_8 загальною площею 66 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_17 загальною площею 51,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236,

-1/6 частину квартири АДРЕСА_18 загальною площею 48,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_6 на які зареєстроване на підставі рішення Полонської міської ради №214 від 21 листопада 2016 року;

-1/6 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0218 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, право власності ОСОБА_6 на яку зареєстроване на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №173920 від 17 листопада 2008 року;

-1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_6 , загальною площею 133,6 кв.м, реєстраційний номер майна 8290086, право власності ОСОБА_6 на який зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину р/н 2301 від 03 грудня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину р/н 1-1426 від 14 грудня 1990 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (місце реєстрації: АДРЕСА_19 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3561 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (місце реєстрації: АДРЕСА_19 , паспорт № НОМЕР_2 від 06 лютого 2019 року) 3561 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (місце реєстрації: АДРЕСА_20 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 8855,45 грн. судового збору в дохід держави

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 березня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк