Провадження № 2/727/66/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Слободян Г.М.

за участю:

секретарів судового засідання - Вакарчук Т.Р., Вовкун Н.

сторін по справі:

представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Софяк В.В.

відповідача - ОСОБА_2 розглянувши, за правилами загального позовного провадження, у судовому засіданні, залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: м. Чернівці, вул. О. Кобилянської, 31) про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства. Заявлені вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку - ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Позивач зазначає, що не перебувала у шлюбіз відповідачем, то запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснений за прізвищем та громадянством, а також ім`я та по батькові батька дитини записано з її слів, тобто слів матері. Вказує, що біологічним батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 , однак, останній не визнає свого батьківства по відношенню до дитини та після народження доньки відмовився звернутися в орган РАЦС із відповідною заявою щодо визнання батьківства. Посилається в позові на те, що з ОСОБА_2 вона понад 10 останніх років зустрічалася, їх поєднували особисті інтимні відносини, про які знали її батьки та їх спільні знайомі, а також і сам ОСОБА_2 не приховував їх стосунків від оточуючих і на роботі; він часто приходив до неї додому, дарував коштовні подарунки та обіцяв одружитись із нею. Вказує на те, що відповідач неодноразово розповідав їй про наміри розлучитися з дружиною, на підтвердження чого надав їй підписану власноруч позовну заяву про розірвання шлюбу. Однак, після її повідомлення ОСОБА_2 про те, що вона вагітна реакція останнього була не адекватною, ОСОБА_2 у категоричній формі наполягав на перериванні вагітності, вказуючи, що у разі її відмови це зробити перетворить її життя на «пекло», почав шантажував її та її батьків, на роботі, де вони працювали разом на зборах ставив питання про її звільнення з посади; прослуховував її телефонні дзвінки, що і в кінцевому рахунку призвело до звільнення її роботи. Просить суд, для захисту інтересів дитини, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої вона являється та виключити з актового запису №972 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 08.07.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомості в графі БАТЬКИ про ОСОБА_4 , громадянство України, як батька дитини. Внести зміни до актового запису №972 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 08.07.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та у графі батьки зазначити відомості про батька дитини ОСОБА_2 , громадянство України; здійснити розподіл судових витрат.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.11.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання.

20 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_2 направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги не визнає; вважає їх безпідставними, а викладені в позові обставини не відповідають дійсності. Зокрема, зазначив, що позивачка на підтвердження особистих відносин з ним в якості доказів долучила до справи копію позовної заяви про його розлучення з дружиною, однак він стверджує, що жодних позовних заяв позивачці він не надавав. Вважає, що такі документи подані позивачкою до суду створені нею у зв`язку зі зловживанням нею своїми процесуальними обов`язками. На думку відповідача, позивачка могла з легкістю підробити його підпис, оскільки тривалий час мала доступ до його службового кабінету та комп`ютера. Вказує на те, що в додатках до позовної заяви позивачкою надано копію паспорту його дружини що згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» належить до конфіденційних даних особи. Посилається на те, що позивачка не зазначила про надання згоди дружини відповідача на зберігання чи використання нею конфіденційної інформації. Вважає, що ОСОБА_1 не додано до позову жодного доказу, який би підтвердив викладені у тексті позовної заяви відомості, що він є ймовірним батьком дитини. У відзиві також посилався на те, що жодних підстав для призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи немає, як і немає підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 , маніпулюючи інтересами дитини намагається уникнути своєї відповідальності за непрофесійну діяльність на посаді керівниці апарату суду та звільнення її з роботи. Просив, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.01.2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Софяк В.В. про призначення по справі №727/12208/23 судової молекулярно-генетичної експертизи та призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського НДЕКЦ.

05.02.2024 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта від 27.01.2024 року №CE-19/114-24/2032-БД/Кл-1 про скерування осіб для відібрання зразків та оплати рахунку для виконання ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 02.01.2024 у цивільній справі №727/12208/23 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства.

29.01.2024 року відповідачем ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року про призначення по справі №727/12208/23 судової молекулярно-генетичної експертизи.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.03.2024 року частково задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 . Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року про призначення по справі №727/12208/23 судової молекулярно-генетичної експертизи - змінено щодо порядку проведення експертизи, визначено порядок відібрання зразків у дитини та батьків, а також змінено установу в якій будуть відібрані зразки.

30.04.2024 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта від 22.04.2024 року №CE-19/114-24/2032-БД/Кл-2 щодо уточнення доцільності дослідження наданих зразків та конкретизацію обсягу доручення, а також про забезпечення оплати рахунку для виконання ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 02.01.2024 у цивільній справі №727/12208/23 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.04.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.05.2024 року задоволено клопотання судового експерта від 22.04.2024 року №CE-19/114-24/2032-БД/Кл-2 щодо уточнення доцільності дослідження наданих зразків та конкретизацію обсягу доручення, та про забезпечення оплати рахунку за проведення експертизи.

24.06.2024 року до суду надійшов висновок експерта від 17.06.2024 №CЕ-19/114-24/2032-БД за результатами молекулярно-генетичної експертизи, проведеної у цивільній справі №727/12208/23.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.06.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.10.2024 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про залучення третьої особи на стороні відповідача, залучено до участі у даній справі Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.01.2025 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та виправлення описки в ухвалах Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.10.2024 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про повернення до стадії підготовчого провадження та відмовлено в клопотання про повторне призначення про призначення по справі повторної судової молекулярно-генетичної експертизи.

Фактично з`ясовані в сторін обставини

Позивач ОСОБА_1 , та в її інтересах адвокат Софяк В.В. у судовому засіданні відповідно, підтримали в повному обсязі позовні вимоги та просили їх задовольнити. Зокрема, позивач ОСОБА_1 пояснила, що у неї із відповідачем інтимні стосунки тривали з 2011 року. Стверджувала, що їй було відомо про те, що у відповідача є сім`я, однак вказує на те, що відповідач запевняв її в тому, що із дружиною він розлучається.. Зазначила, що коли повідомила відповідачу про вагітність, спочатку він радісно сприйняв звістку, однак, згодом, коли вона перебувала на 6-му місяці вагітності їх стосунки погіршилися. ОСОБА_2 почав писати на неї скарги на роботі, вимагав звіти про роботу, за обов`язками які не входили до її компетенції, а з травня 2023 року став її переслідувати; її було звільнення з роботи. Пояснила, що їй після народження доньки допомагали і наразі допомагають батьки, так як вона не працює. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні в наданих поясненнях, категорично заперечував задоволення позову, посилаючись на сумніви у правильності висновку експерта Львівського науково дослідного експертного криміналістичного центру МВС України №СЕ 19/114-24/2032 ВД від 17.06.2024 року. Вказав, що усі доводи позивачки щодо її переслідування та їх стосунків є такими, що не відповідають дійсності. Пояснив, що позивачка намагається в спосіб визнання його батьком дитини, уникнути своєї відповідальності за непрофесійну діяльність на посаді керівника апарату Господарського суду Чернівецької області та є помстою за звільнення її з роботи. У задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вивчивши доводи викладені в позові, відзиві на позовну заяву,, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, дослідивши у сукупності та об`єктивно оцінивши докази надані сторонами по справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Досліджені докази, мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Судом, належними та допустимими доказами по справі встановлено, наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , народила доньку - ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою позивачки ОСОБА_1 (а.с.6-11 т.1), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.7, т.1).

В обґрунтування доводів позивача щодо намірів ОСОБА_2 розлучитися зі своєю дружиною, судом досліджено надану позивачем копію позовну заяву про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із додатками доданими до неї, зокрема копією ІПН ОСОБА_2 , копією його паспортних даних, копією довідки про реєстрацію місця проживання та копію паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 , які він вважає недопустимими (а.с.12 - 16, т.1).

З висновку експерта від 17.06.2024 №CЕ-19/114-24/2032-БД за результатами молекулярно-генетичної експертизи, проведеної у даній цивільній справі №727/12208/23 вбачається, що ДНК-профіль дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об?єкт №3), містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (об?єкт №2), та в ДНК-профілі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт №1), що підтверджує ймовірне біологічне батьківство останнього відносно дитини. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність даної події складає 99,999999 % (а.с.186-202, т.1). Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Спірні правовідносини регулюються Главою 12 Сімейного кодексу України. Згідно статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом при з`ясування обставин по справ установлено, що запис про батька дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду, складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (частини перша та друга статті 102 ЦПК України).

Так, судом було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено у даній справі молекулярно-генетичну експертизу. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 на початку розгляду справи категорично заперечував щодо проведення експертизи, однак після надходження до суду висновку експерта від 17.06.2024 №CЕ-19/114-24/2032-БД, неодноразово повторно клопотав перед судом про призначення експертизи, посилаючись на порушення правил проведення експертизи.

Зокрема, 29.01.2024 року відповідачем ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року про призначення по справі №727/12208/23 судової молекулярно-генетичної експертизи.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.03.2024 року було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року про призначення по справі №727/12208/23 судової молекулярно-генетичної експертизи - змінено щодо порядку проведення експертизи, доповнено порядком відібрання зразків.

В судовому засіданні. Під присягою, опитана свідок ОСОБА_8 надала покази про те, що вона працює завідувачем відділення судово-медичної імунології державної спеціалізованої установи «Чернівецьке обласне бюро судово-медичної експертизи». Пояснила суду, що жодних зауважень від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо порядку відібрання зразків для проведення судової молекулярної - генетичної експертизи, яка мала проводитися в Львівському НДЕКЦ не поступало. У поясненнях свідок вказала, що відбір букального епітелію у позивачки, відповідача та дитини здійснювався однаково.

Окрім цього, в судовому засіданні, яке відбулося 13.05.2024 року, відповідач не заперечував щодо задоволення клопотання експерта, відтак судом було ухвалено надати експерту, за згодою сторін, підтвердження доцільності проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за наданими на дослідження зразками та підтвердження доцільності дослідження наданих дослідження зразків букального епітелію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 для надання відповідей на поставлені перед експертом питання зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року, експерту було дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів дослідження відібраних біологічних зразків підекспертних осіб.

Щодо доводів відповідача про порушення Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень), зокрема щодо відправки до експертної установи відібраних зразків, суд звертає увагу на те, що при пакуванні відібраних у дорослих і дитини зразків букального епітелію та крові від відповідача не надходило жодних зауважень, про що він особисто розписався в журналі експертної установи.

У висновку експерта від 17.06.2024 року №СЕ-19/114-24/2032-БД на сторінці 3 вказано: «15.04.2024 до Львівського НДЕКЦ МВС кур`єром компанії «Нова пошта» доставлено коробку, клапани якої фіксовано етикеткою нової пошти та чотирма етикетками з логотипом адвокатського об`єднання «Sofiak & Partners». На сторінках 3,4 висновку експерта від 17.06.2024 року №СЕ-19/114-24/2032-БД вказано: «В коробці містилися: - супровідний лист КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.04.2024 про направлення зразків крові та букального епітелію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - Акт відбору зразків від 10.04.2024, завірений підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з відмітками про відсутність претензій у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо відбору зразків крові та букального епітелію; - шість паперових згортків зі зразками крові та букального епітелію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 ».

Наведене повністю є спів мірним і з показами свідка ОСОБА_9 , яка зазначила в показах, що сторони - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зазначали про претензії відібрання зразків їх упакування та направлення до Львіського НДЕКЦ. Так, на сторінці 5 висновку експерта від 17.06.2024 року №СЕ-19/114-24/2032-БД вказано: «Зразки букального епітелію та крові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримано в секторі документального забезпечення Львівського НДЕКЦ МВС в упакованому стані».

Отже, судом встановлено, та підтверджується з`ясованими по справі обставинами, показами свідка та висновком експерта те, що зразки букального епітелію і крові надійшли експертам в упакованому стані без порушень цілісності паперових згортків. Загальний вигляд конвертів зі зразками букального епітелію та крові батьків та їх дитини, який мав місце 10.04.2024 року, і зображення 2.1, 2.2.,2.5,2.6, 2,7 ілюстрованої таблиці висновку експерта від 17.06.2024 року №СЕ-19/114-24/2032-БД ідентичні.

Вищенаведене свідчить про дотримання судом порядку призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та дотримання експертом порядку проведення цієї експертизи. Експертизу у справі було призначено на підставі належних процесуальних документів - ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.01.2024 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 11.03.2024 року. Відтак, спроба відповідача поставити під сумнів висновок експертизи є безпідставною.

Згідно висновку експерта №CЕ-19/114-24/2032-БД від 17.06.2024, за результатами молекулярно-генетичної експертизи, проведеної у даній цивільній справі №727/12208/23 вбачається, що ДНК-профіль дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об?єкт №3), містить лише ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (об?єкт №2), та в ДНК-профілі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт №1), що підтверджує ймовірне біологічне батьківство останнього відносно дитини. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність даної події складає 99,999999 %.

Відповідно до існуючих процесуальних кодексів, висновком експерта вважається докладний опис проведених експертом досліджень, складений у порядку, визначеному законодавством, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові.

Суд звертає увагу також і на те, що відповідач ОСОБА_2 двічі, наполягаючи на призначення повторної судово-генетичної експертизи не заперечив факт можливості бути батьком дитини.

Разом з цим, законодавцем визначено, що повторна експертиза може бути призначена лише то, коли є сумніви щодо правильності висновку експерта, пов`язані з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи. Такі сумніви могли би виникнути у суду в результаті оцінки сукупності доказів - при порівнянні висновку експерта з іншими отриманими доказами по справі. Відповідач до суду не надав жодних доказів, які в сукупності з висновком експерта могли б викликати сумніви в його правильності та суд, не вбачав підстав для визнання експертного висновку таким, що викликає сумніви в його правильності.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму).

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Щодо клопотання відповідача про визнання доказу недопустимим.

06.03.2025 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про визнання доказу недопустимим. А саме, посилався на те, що до позовної заяви позивачкою додано позовну заяву про розірвання шлюбу між відповідачем та його дружиною ОСОБА_6 та копію паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 , які він вважає недопустимими (а.с.12, 16, т.1). Посилається в заяві на те, що позовна заява про розірвання шлюбу між ним та його дружиною ОСОБА_6 є особистими паперами відповідача та його дружини і стосуються їх особистого життя. Вказує, що ні позивачкою, ні в її інтересах представником, не надано суду доказів законності отримання позовної заяви про розірвання шлюбу та копії паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 , як не надано і будь-яких інших доказів наявності у позивачки та/або її представниці законних підстав втручання у приватне життя відповідача та його дружини.

Заслухавши думку відповідача, вивчивши доводи викладені в заяві про недопустимість доказів, заслухавши позицію представника позивача адвоката Софяк В.В., суд зважає на наступне.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер.

Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів. Спеціальний характер допустимості - це правила, що передбачають використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів (негативна допустимість). Допустимість судових доказів необхідно розглядати в широкому і вузькому значенні. Допустимість доказів в широкому сенсі означає, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, можуть бути отримані на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду. Існує спеціальне правило, відповідно до якого суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише під час прийняття рішення по справі. Недопустимість доказу не є очевидною. Особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Наведене визначено в правовій позиції Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Зважаючи на ч. 4 ст. 265 ЦПК України, питання щодо недопустимості доказів вирішується під час ухвалення рішення суду.

Беручи до уваги, що копія позовної заяви про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із додатками доданими до неї, зокрема копією ІПН ОСОБА_2 , копією його паспортних даних, копією довідки про реєстрацію місця проживання та копію паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 , які він вважає недопустимими (а.с.12 - 16, т.1) для суду не мала заздалегідь встановленої сили, суд дослідивши в судовому засіданні вказані документи, вважає їх допустимим доказом в обґрунтування зазначених фактичних обставин позивачем у поданому до суду позові. За з`ясованих обставин судом, при розгляді клопотання відповідача, судом встановлено, що подана позивачкою копія позовної заяви про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із додатками доданими до неї, зокрема копією ІПН ОСОБА_2 , копією його паспортних даних, копією довідки про реєстрацію місця проживання та копію паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 , які він вважає недопустимими (а.с.12 - 16, т.1) належним чином засвідчені як такі, що відповідають оригіналу, позов підписаний ОСОБА_2 , що в засіданні не заперечено відповідачем; при цьому, суд звертає увагу, що і копія паспорту ОСОБА_6 засвідчена як така, що відповідає оригіналу ОСОБА_2 , однак в клопотанні відповідач інші додатки додані до позову про розірвання шлюбу, не ставить під сумнів. На думку суду, відповідачем не доведено, що як позовна заява про розірвання шлюбу, так і копія паспорту його дружини, та інші додатки до позову, є підробленими. Окрім цього, відповідач стверджує, що копія паспорта його дружини була надана без її згоди, що порушує її право на конфіденційність. Разом з цим, судом встановлено, що копія паспорту завірена підписом ОСОБА_2 . Як вбачається при з`ясованих обставинах, позивач ОСОБА_1 пояснила, що в період перебування в стосунках із ОСОБА_2 , останній на підтвердження своїх слів про розлучення з дружиною надав їй позовну заяву з додатками у яких була копія паспорту його дружини, та запевнив, що він з позовом про розлучення має намір звернутися в суд. В силу тих обставин, позивач вказала, що позовна заява про розлучення, зокрема, із копією паспорта дружини відповідача і інші документи в неї залишилися після того, як їх надав їй відповідач, а в суд ці документи вона подала в підтвердження своїх доводів позову про визнання батьківства у частині твердження про стосунки з відповідачем ОСОБА_2 та вважала, що їх стосунки і надалі можливі після розірвання шлюбу відповідача з своєю дружиною. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не спростував доводів позивача щодо їх стосунків та доводів про намір розлучення з дружиною, а також надання ОСОБА_1 копії позовної заяви про розірвання шлюбу із додатками серед яких була копія паспортних даних дружини ОСОБА_2 . Інші додатки додані до позовної заяви про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 не просить визнати недопустимими доказами.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Відповідачем ОСОБА_2 про недопустимість як доказу копії позовної заяви про розірвання шлюбу з дружиною, додатком до якої є копія паспорту останньої заявлені не в стадії підготовчого засідання а після їх дослідження судом.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 про недопустимість доказів, а саме копія позовної заяви про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із додатком доданим до неї - копії паспорта громадянина України дружини відповідача ОСОБА_6 (а.с.12 - 16, т.1) не спростовані, в задоволенні клопотання про недопустимість доказів слід відмовити.

Вирішення вимоги позивача про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в рахунок погашення сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1073,60 грн., документально підтвердженого квитанцією від 09.11.2023 року (а.с.6 т.1).

Частиною 2 ст.15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, позивачем необхідно подати до суду докази надання такої допомоги, зокрема договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, які б документально підтверджували понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат.

Дана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, і дане вбачається з журналу судового засідання, ні позивачем ОСОБА_1 , ні в її інтересах представником, адвокатом Софяк В.В. не було заявлено в установленому законом порядку про подання до суду після ухвалення судового рішення протягом 5 днів заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що представником позивача не доведено витрати в розмірі 15 000 грн. за надані послуги правничої допомоги, про такі витрати не було заявлено в судовому засіданні в установленому законом порядку, не подано жодних доказів на їх підтвердження, а тому в задоволенні вимоги позивача, інтереси якої представляє адвокат Софяк В.В. про стягнення понесених витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства обґрунтовані і підлягають задоволенню; вимоги про розподіл судових витрат, зокрема: стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 122, 133, 136 СК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виключити з актового запису N?972 про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 08.07.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомості про батька в графі БАТЬКИ: ОСОБА_10 , громадянство України, здійсненого на підставі ст. 135 СК України (зі слів матері ОСОБА_5 ) та внести зміни до актового запису N?972 про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 08.07.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в графі БАТЬКИ та записати батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : ОСОБА_2 , громадянство України. Виконання рішення суду в означеній частині покласти на Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в рахунок сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., документально підтвердженого квитанцією від 09.11.2023 року.

В решта частині заявленої вимоги про розподіл судових витрат - стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. - відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги сторонами по справі, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в тому ж порядку і в той же термін.

Повний текст судового рішення складено 17.03.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.