Провадження № 2/641/200/2025 Справа № 641/4899/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Маньковської О.О., за участю секретаря Почерніної А.Д., представників відповідачів Корольчука Ю.Ю., Гібкіної З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», Керівника підрозділу, доктора медичних наук, онкохірурга вищої категорії ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», Керівника підрозділу, доктора медичних наук, онкохірурга вищої категорії ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я.

В обгрунтування позову вказала, що у період з 08.08.2018року по 20.08.2018року знаходилась на лікуванні в Державній установі «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози», де 09.08.2018р. позивачці була проведена хірургічна операція радикальна мастектомія правої молочної залози з приводу злоякісного новоутворення по ОСОБА_3 . Зазначила, що операція була проведена лікарем ОСОБА_2 , який ввів її в оману, вказавши на необхідність проведення секторальної резекції з метою отримання матеріалу для проведення гістологічного дослідження. Замість цього, не отримавши від позивача добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання, позивачу була повністю видалена права молочна залоза. Вважає, що, таким чином, хірургом ОСОБА_2 було здійснене відносно неї фізичне та моральне насильство. Вважає, що в результаті проведеної операції, стала калікою, інвалідом 2 групи, зазначила, що в зв`язку з невірно встановленим діагнозом, їй був частково видалений великий грудний м`яз, молочна залоза, 10 лімфовузлів. Крім того, при визначенні діагнозу в медичній документації були допущені виправлення. Вказала, що, їй було спричинено значну шкоду здоров`ю та каліцтво, порушено право на охорону здоров`я, зокрема, право на належну медичну допомогу та право на отримання достовірної інформації щодо стану свого здоров`я. Усі ці обставини, спричинили позивачці моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, постійна тривога, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання від оточуючих, бажання уникати контактів. Наслідки перенесеного оперативного втручання призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, необхідність постійно терпіти біль, тривога з приводу майбутнього, розуміння того, що спричинену шкоду неможливо усунуті у повному обсязі.

Зазначила, що вподальшому лікарем ОСОБА_2 на неї був здійснений моральний тиск щодо подальшого проведення 03.09.2018року лапароскопічної гістеректомії 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників), коли лікарем-онкохірургом ОСОБА_4 були видалені, на думку позивача, здорові репродуктивні органи.

Просила визнати незаконними дії відповідачів щодо неналежного надання медичної допомоги та визнати порушеними її конституційні права, права пацієнта. Визнати діагноз «Ca правої грудної залози» не законним, не підтвердженим та зобов`язати ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва» зняти ОСОБА_1 з диспансерного нагляду. Стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування компенсації за спричинену моральну шкоду 5 000 000 грн. Стягнути з відповідачів майнову шкоду 17 994,12 грн. витрат на лікування. Судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача адвокат Рябко Р.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що позивачу була спричинена шкода здоров`ю та каліцтво, порушено право на охорону здоров`я, зокрема, право на належну медичну допомогу та право на отримання достовірної інформації щодо стану свого здоров`я. Крім того, позивач не підписувала Добровільну інформаційну згоду від 08.08.2018року на проведення оперативного втручання, що, в розрізі судової практики Європейського суду з прав людини, є медичним втручанням, здійсненим проти волі особи, тобто, становить втручання у право на приватне життя особи, якщо це втручання проходить без згоди самої людини, й, таким чином, є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 не з`являлась, за поясненнями представника позивача щодо місця, часу, розгляду справи обізнана належним чином.

Крім того, згідно заяви представника позивача від 11.03.2025 року, адвокат Рябко Р.О. просив розглядати справу за його відсутності, а також відсутності позивача, яка також обізнана щодо часу, місця розгляду справи, правова позиція з нею узгоджена.

Представник відповідача - ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» адвокат Корольчук Ю.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР вносились відомості за ч.1 ст.140 КК України. В рамках кримінального провадження проводились декілька судово-медичних експертиз, згідно висновків яких було встановлено правомірність дій відповідачів та визначено, що онкологічне захворювання «Ca правої грудної залози», яке було діагностовано ОСОБА_1 в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», підтверджено. Хірургічний метод лікування, який було застосовано позивачу, був обгрунтованим та відповідав вимогам протоколів надання медичної допомоги онкологічно хворим. Крім того, зазначив, що Добровільна інформована згода була підписана особисто ОСОБА_1 , моральна, матеріальна шкода в судовому засіданні не доведені, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гібкіна З.В. в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що позивач не навела докази, які б підтвердили заподіяння відповідачем моральної та матеріальної шкоди, не довела чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, втрат майнового характеру, та якими діяннями вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача. За таких обставин, представник відповідача вважає, що законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, зважаючи на те, що на попередніх судових засіданнях представником позивача адвокатом Рябко Р.О. надавались пояснення за позовом, враховуючи подану заяву від 11.03.2025року, в якій останнім зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності позивача, крім того, повідомив, що позивач обізнана щодо місця, часу розгляду справи та не заперечує проти розгляду справи за її відсутності - суд, з врахуванням думки представників відповідачів, розглядає справу за відсутності вказаних учасників справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 з 08.08.2018року по 20.08.2018року знаходилась на лікуванні в Державній установі «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози», де 09.08.2018р. позивачці була проведена хірургічна операція радикальна мастектомія правої молочної залози з приводу злоякісного новоутворення по Маддену.

Також з 31.08.2018року по 06.09.2018року ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», де їй 03.09.2018року проведена лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників).

Обгрунтовуючи позов, позивач ОСОБА_1 вказала, що в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» їй був невірно встановлений діагноз «Ca правої грудної залози», який є не законним та не підтвердженим, в зв`язку з чим їй була повністю видалена права молочна залоза, а також частково видалений великий грудний м`яз, молочна залоза, 10 лімфовузлів. Крім того, при визначенні діагнозу, в медичній документації були допущені виправлення. Вподальшому, за наполяганням лікаря ОСОБА_2 , була проведена 03.09.2018року лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників) й лікарем-онкохірургом ОСОБА_4 були видалені, на думку позивача, здорові репродуктивні органи.

Проте, як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0004468 від 20.10.2018року за ч.1 ст.140 КК України щодо невиконання та неналежного виконання медичним працівником свої професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, в рамках досудового розслідування були призначені та проведені судові експертизи.

Так, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-490/2018 від 29.03.2019року (а.с.61-107 Т1 матеріалів кримінального провадження), ОСОБА_1 була госпіталізована 08.08.2018року до Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози, р Т1N0 М0, ст. 1А», де 09.08.2018р. позивачці було проведене оперативне втручання: спочатку секторальна резекція правої молочної залози з експрес-діагностикою пухлини. В процесі оперативного втручання лікарями було прийняте обгрунтоване рішення про збільшення об`єму видалення тканин правої молочної залози, а саме проведення радикальної мастектомії за Мадденом тобто її повного видалення.

Онкологічне захворювання рак молочної залози , яке було діагностовано у ОСОБА_1 в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» було підтверджено. Діагноз пацієнту ОСОБА_1 був встановлений в лікувальному закладі на підставі клініко-інструментальних та патогістологічних даних, що повністю відповідає протоколу надання медичної допомоги онкологічним хворим, що затверджено наказом МОЗ України №554 від 17.09.2007року.

Також на підставі того, що виявлена у ОСОБА_1 форма захворювання є гормонозалежною, тобто, процес росту ракових клітин в неї напряму залежав від гормонопродуктуючої функції статевих залоз (яєчників), ОСОБА_1 було рекомендовано, а вподальшому, 03.09.2018року і проведена лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників). Дана методіка, а саме, лапараскопічний доступ, був обраний лікарями, як найменш травматичний для пацієнта. Хірургічний метод лікування, який було застосовано до ОСОБА_1 , був цілком науково обгрунтованим, та повністю відповідав вимогам «протоколів надання медичної допомоги онкологічним хворим».

Діагноз, встановлений ОСОБА_1 в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», був повністю обгрунтований, обстеження хворої, яке було проведено в лікувальному закладі, в цілому відповідало вимогам протоколів медичної допомоги онкологічним хворим, тактика лікування хворої була обрана правильно, підстав вважати, що післяопераційний догляд пацієнта здійснювався не в достатньому обсязі, у комісії експертів також немає. Будь-яких порушень чинних інструкцій про лікування онкологічних хворих, а також відомостей щодо існування у ОСОБА_1 протипоказань до застосування саме такого методу хірургічного лікування в наданій медичній документації не виявлено.

З висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №385/19 від 26.06.2020року (а.с. 115-219 Т2 матеріалів кримінального провадження) вбачається, що 06.08.2018 року ОСОБА_1 був проведений загальнолікарняний консиліум, до складу якого входив онкохірург, лучовий терапевт, хіміотерапевт та були виставлені показники до оперативного втручання, тобто, в обсязі секторальної резекції з пухлиною правої грудної залози з експресдіагностікой пухлини.

На підставі даних клініко-лабораторних та інструментальних обстежень, проведених у повному обсязі, було правильно та вчасно встановлено діагноз раку молочної залози, який у подальшому, в тому числі і в ході виконання даної судово-медичної експертизи, підтверджений даними мікроскопічного дослідження післяопераційного матеріалу. Медична допомога, в тому числі і оперативне втручання та післяопераційний догляд, не була протипоказаною, відповідала встановленому діагнозу та вимогам «Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Рак молочної залози», затвердженому наказом МОЗ України 30.06.2015року №396.

Методика, що була застосована для лікування хворої ОСОБА_1 має безперечно наукову основу та відповідає вимогам доказової медицини.

При іммуногістохімічному дослідженні від 21.008.2018року №775, було встановлено, що видалена злоякісна пухлина молочної залози є гормоночутливою. Така характеристика пухлини вимагає застосування хімічної або хірургічної кастрації для пригнічення дії гормонів та тривалого прийому гормональної терапії. …З огляду на вік пацієнтки (45 років), прийняття рішення на користь хірургічного втручання (екстерпації матки з додатками), у даному випадку було обгрунтованим та більш доцільним.

У даному клінічному випадку, за наявності невеликих розмірів пухлинного утворення в молочній залозі, що унеможливлювало проведення пункційної біопсії та адекватної трепан-біопсії, рішення щодо виконання секторальної резекції з експрес-біопсією було правильним та обгрунтованим.

Виходячи з Протоколу операції, даних попереднього обстеження, проведення менш травматичної операції порушувало би онкологічні принципи абластики та антибластики, що, в свою чергу, у подальшому могло привести до розвитку місцевого рецидиву злоякісного процесу.

За онкологічними принципами, при виконанні хірургічного втручання, видалення всіх регіонарних лімфатичних вузлів є обов`язковим, з їх подальшим морфологічним дослідженням на наявність метастазів. Хворій ОСОБА_1 оперативне втручання в обсязі радикальної мастектомії за Мадденом зправа з регіонарною лімфодисекцією (видалення 10 вузлів) було виконано правильно у відповідності до вимог «Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Рак молочної залози», затвердженому наказом МОЗ України 30.06.2015року №396.

Остаточний діагноз за класифікацієюTNM встановлюється виключно після видалення первинної пухлини та макро-мікроскопічного дослідження її. Після оперативного втручання та відповідного дослідження проводиться рестадіювання злоякісного процесу і встановлення точного діагнозу. З огляду на це, ОСОБА_1 на час проведення операційного втручання, не могла бути інформована про стадію онкологічного захворювання.

Під час клініко-інструментального (УСД, мамографія) обстеження було запідозрено наявність злоякісного новоутворення у правій молочній залозі, і, як заключний етап діагностики, призначено та проведено секторальну резекцію молочної залози з експрес-біопсією.

З висновку судово-медичної експертизи гістологічного матеріалу ОСОБА_1 №26 від 20.03.2020року (а.с.219 Т2 матеріалів кримінального провадження) вбачається, що, новоутворення у наданих фрагментах тканини молочної залози гістологічна будова інфільтруюча низькодиференційована карцинома з вираженим фіброзним компонентом скіррозна форма. Вогнищевий крововилив, без клітинної реакції.

Згідно висновків судової молекулярно-генетичної експертизи від 28.09.2021року № СЕ-19/121-21/14632-БД (а.с.9-28 Т4 матеріалів кримінального провадження), Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1) (таблиця 1.1, додаток 1).

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт №3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами: «18029-30/18", «18029-30Раб» (об`єкти №№ 2.1, 4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1) (таблиця 1.1, додаток 1).

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт № 3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами: 18029-30/18,"18029-30/18Раби (об`єкти №№2.1,4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт №3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами. "18029-30/18, "18029-30/18Раб" (об`єкти №№ 2.1, 4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1), та зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (обєкт № 1.1), складає 4,47х1035.

Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 223 децильйонів осіб (2,23 х 1035)».

Таким чином, суд критично оцінює твердження позивача ОСОБА_1 щодо невірно встановленого діагнозу «Ca правої грудної залози» в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», та щодо незаконного проведення 09.08.2018р. позивачу оперативного втручання - проведення радикальної мастектомії за Мадденом тобто її повного видалення, що оспорюється наведеними вище висновками експертних досліджень.

Також судом критично оцінюється твердження позивача ОСОБА_1 щодо необгрунтованого проведення лапароскопічної гістеректомії 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників), оскільки, згідно висновків проведених судово-медичних експертиз, наведених вище, хірургічний метод лікування, який було застосовано до ОСОБА_1 , був цілком науково обгрунтованим, та повністю відповідав вимогам «протоколів надання медичної допомоги онкологічним хворим».

Також суд піддає сумніву твердження позивача ОСОБА_1 в тій частині, що їй не проводились будь-які лабораторні обстеження та діагностика перед операцією, оскільки згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №385/19 від 26.06.2020року (а.с. 115-219 Т2 матеріалів кримінального провадження) вбачається, що 06.08.2018 року ОСОБА_1 був проведений загальнолікарняний консиліум…На підставі даних клініко-лабораторних та інструментальних обстежень, проведених у повному обсязі, було правильно та вчасно встановлено діагноз раку молочної залози.

Крім того, під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження пояснення позивача в тій частині, що гістологічний матеріал, що знаходиться в парафінових блоках, їй не належить, оскільки згідно висновків молекулярно-генетичної експертизи від 28.09.2021року № СЕ-19/121-21/14632-БД (а.с.9-28 Т4 матеріалів кримінального провадження), генетичні ознаки зразка клітин букального епітелію ОСОБА_1 збігаються з генетичними ознаками гістологічних матеріалів у вигляді парафінових блоків та на предметному склі, що також спростовує твердження позивача ОСОБА_1 щодо неналежності їй біоматеріалу, наданого на дослідження, в результаті секторальної резекції з пухлиною правої грудної залози.

Також, обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на виправлення в медичній документації при визначенні діагнозу. Проте, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-490/2018 від 29.03.2019року (а.с.61-107 Т1 матеріалів кримінального провадження), експертами у висновку зазначено, що в наданій медичній документації є декілька виправлень, які стосуються стадії онкологічного захворювання («Т2-Т1»), встановленого у ОСОБА_1 . Разом з цим, експертна комісія не вбачає в цьому суттєвого порушення, тому що оцінка розмірів пухлини за різними методами діагностики може відрізнятися.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначила, що операція радикальної мастектомії за Мадденом тобто повного видалення її правої молочної залози була проведена онкохірургом ОСОБА_2 всупереч вимог Закону, без отримання від позивача добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання. Вважає, що, таким чином, хірургом ОСОБА_2 порушено, зокрема, її право на отримання достовірної інформації щодо стану свого здоров`я.

Суд критично оцінює вказані твердження позивача ОСОБА_1 в зазначеній частині.

Так, згідно медичної карти стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року ОСОБА_1 , 08.08.2018року отримана «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» (форма первинної облікової документації № 003-6/o, затвердженої Наказом МОЗ України від 14.02.2012 №110) на проведення операції в обсязі секторальної резекції правої грудної залози, при інтраопераційному підтвердженні діагнозу рак - радикальна мастектомія.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка онкохірург ОСОБА_2 , пояснив, що ОСОБА_1 поступила у відділення 08.08.2018року з діагнозом: підозра на рак правої молочної залози. Після огляду, проведеної лабораторної клінічної діагностики, з врахуванням наявності пухлини в правій молочній залозі ОСОБА_1 , та на загально-лікарському консиліумі, було прийняте рішення про оперативне втручання в обсязі секторальної залози з експрес діагностикою пухлини ОСОБА_1 , оскільки проведення пункційної біопсії та трепан-біопсії було неінформативним. Зазначив, що особисто робив операцію. Спочатку була проведена секторальна резекція молочної залози, з експрес-біопсією. Такий метод лабораторної діагностики робиться протягом 7 хвилин й, у випадку виявлення раку в біологічному матеріалі пацієнта, операція продовжується, з повним видаленням молочної залози та всіх регіонарних лімфатичних вузлів, що є обов`язковим, з їх подальшим морфологічним дослідженням на наявність метастазів. Пояснив, що з пацієнткою ОСОБА_1 ним проводилась бесіда, роз`яснювалось, що в процесі оперативного втручання може бути прийняте рішення про збільшення об`єму видалення тканин правої молочної залози, з повним її видаленням, інакше в подальшому це могло привести до розвитку місцевого рецидиву злоякісного процесу. Вказав, що особисто отримав від ОСОБА_1 добровільну згоду на оперативне втручання та подальше проведення мастектомії у випадку виявлення під час операції раку, крім того, остання була попереджена про наслідки такої операції. Пояснив, що за відсутності підписаної пацієнтом добровільної інформованої згоди - проведення будь-якої операції не може бути здійснено. Оскільки злоякісна пухлина молочної залози є гормоночутливою, тому в такому випадку є обов`язковим екстерпації матки з додатками. На необхідність в проведенні наступної операції з видалення яєчників ОСОБА_1 , яка вподальшому була проведена 03.09.2018 року також в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» лікарем-онкохірургом ОСОБА_4 , відреагувала спокійно. Вказав, що післяопераційний період у ОСОБА_1 протікав без ускладнень. Виписана з відділення в стабільному стані, без скарг, з рекомендаціями.

Дані пояснення свідка ОСОБА_2 приймаються судом до уваги як належні та допустимі докази.

Стверджуючи про те, що операція радикальної мастектомії за Мадденом позивачу ОСОБА_1 була проведена без отримання від позивача добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання, що підпис в даному документі був виконаний не ОСОБА_1 , представником позивача було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи для дослідження підпису - ким, ОСОБА_1 , чи іншою особою виконано підпис в Інформованій згоді пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення від 08.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року).

В задоволенні клопотання представника позивача ухвалою суду від 17.02.2025 року (Т3 а.с.157) відмовлено з тих підстав, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.140 КК України, проводилась судово-почеркознавчої експертизи від 04.10.2021року №СЕ-19/111-21/31922-ПЧ (а.с.1-7 Т4 матеріалів кримінального провадження), згідно висновків якої вирішити питання, ким, ОСОБА_1 , чи іншою особою виконано підпис в графі «Я, ОСОБА_1 , згоден з запропонованим планом лікування 08.08.2018року (підпис)» у наданій на дослідження Інформованій згоді пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення від 08.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року),- не виявилось можливим.

Вирішити запитання, ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підпис в графі «Копію інформованої згоди отримав: пацієнт___» у наданій на дослідження Інформованій добровільній згоді на операцію та знеболення від 08.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року), - не виявилось можливим.

Вирішити питання, ким, ОСОБА_1 , чи іншою особою виконано підпис в графі «Я, ОСОБА_1 , згоден з запропонованим планом лікування 08.08.2018року (підпис)» у наданій на дослідження Інформованій згоді пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення від 31.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 31.08.2018року), - не виявилось можливим.

Як вбачається з вказаного дослідження експерта, вказані висновки були зроблені, оскільки при проведенні порівняльного дослідження, підписів від імені ОСОБА_1 з наданими зразками підпису ОСОБА_1 , у кожному випадку порівняння, не встановлено сукупності суттєвих збіжних або стійких розбіжних почеркових ознак, достатньої для позитивного або негативного висновку про тотожність (зображення 2-7 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта). Крім того, це обумовлено простотою будови досліджуваних підписів та зразків, а також тим, що порівняльне дослідження підписів від імені ОСОБА_1 проводилось лише з обмеженою кількістю експериментальних та умовно-вільних зразків підпису ОСОБА_1 .

Таким чином, з врахуванням причин, з яких експертом зроблений висновок щодо неможливості вирішити поставлені для проведення експертного дослідження питання, судом відмовлено стороні позивача в призначенні судової почеркознавчої експертизи.

Оцінюючи твердження позивача ОСОБА_1 щодо нібито ненадання нею добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання 08.08.2018 року, суд приймає до уваги пояснення представника позивача в судовому засіданні, згідно яких, позивач на мастектомію згоди не надавала, остання погоджувалась лише на проведення секторальної резекції. Також суд приймає до уваги обгрунтування позивачем даного позову (Т.1 а.с.102), згідно якого остання зазначила, що трепан-біопсію хірург ОСОБА_2 проводити відмовився, оскільки цей вид дослідження не є інформативним, що точний діагноз може бути встановлений лише при гістологічному дослідженні, з отриманням біоматеріалу при проведенні операції з секторальної резекції. Тому вони домовились з лікарем про проведення операції з секторальної резекції для отримання гістології.

Таким чином, позивач погоджувалась й була обізнана, що отримання біологічного матеріалу для гістологічного дослідження здійснюється під час проведення хірургічної операції.

Так, згідно наказу МОЗ України від 14.02.2012року ( в редакції наказу МОЗ України від 08.08.2014року №549), Форма № 003-6/о заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров`я. Пацієнтом власноруч вказуються його прізвище, ім`я, по батькові; лікуючий лікар доводить йому інформацію щодо плану діагностики та лікування, надає в доступній формі інформацію про ймовірний перебіг захворювання, наслідки при відмові від лікування. Згода пацієнта на запропоноване лікування та діагностику (форма № 003-6/о) засвідчується підписами лікуючого лікаря та пацієнта.

Згідно правового аналізу даного наказу МОЗ України, вбачається, що, як на проведення йому діагностики та лікування, так, і у разі необхідності - на оперативне втручання та знеболення пацієнтом з надання добровільної згоди заповнюється єдиний документ. Крім того, як пояснив свідок-хірург ОСОБА_2 в судовому засіданні, що в аналогічних випадках спочатку пацієнту проводиться секторальна резекція молочної залози, з експрес-біопсією, й, у випадку виявлення раку в гістологічному матеріалі, операція продовжується, з повним видаленням молочної залози. Таким чином, секторальна резекція молочної залози з подальшою мастектомією є єдиною операцією, на проведення якої необхідним є отримання єдиної добровільної інформованої згоди від пацієнта. Тому суд піддає сумніву твердження представника позивача щодо згоди позивача на проведення операції з секторальної резекції та відсутності такої згоди на проведення мастектомії, оскільки додаткове отримання від пацієнта добровільної згоди на проведення мастектомії вимогами законодавства не передбачено.

Крім того, суд, оцінюючи твердження позивача ОСОБА_1 щодо ненадання нею добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання 09.08.2018 року, також приймає до уваги, що друга операція від 03.09.2018року, а саме - лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників) позивачу ОСОБА_1 була проведена також в установі відповідача - в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» лікарем-онкохірургом ОСОБА_4 . При цьому суд також приймає до уваги, що вперше з претензією щодо неправомірних дій відповідачів позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою до правоохоронних органів 20.10.2018року.

Також, стверджуючи щодо ненадання позивачем ОСОБА_1 добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання 09.08.2018 року, представник позивача посилався на висновок комісійної судово-медичної експертизи №08-490/2018 від 29.03.2019року (а.с.61-107 Т1 матеріалів кримінального провадження), згідно якого, вказано, що «комісія не виключає того, що ОСОБА_1 , ймовірно, не була своєчасно та детально інформована лікарями щодо обсягу хірургічного втручання, тобто, лікарі не приділили достатньої уваги щодо повного тлумачення клінічної ситуації, що склалась, та існуючих варіантів лікування при її захворюванні і не впевнились, чи вірно хвора зрозуміла запропоновану програму лікування».

Дані висновки комісійної судово-медичної експертизи суд оцінює як припущення, яке не грунтується на допустимих та належних доказах та не свідчить про відсутність добровільної інформованої згоди на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення позивача.

Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті під час судового розгляду докази щодо твердження позивача ОСОБА_1 про відсутність її добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання 09.08.2018року, суд, оцінює такі твердження критично, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та вважає, що позивач ОСОБА_1 повною мірою була поінформована про операцію, можливі її ризики та ускладнення, і в цій частині законних прав та інтересів позивача не порушено.

Крім того, при прийнятті рішення суд враховує, що постановою ГСУ Національної поліції України (а.с.49 Т4 матеріалів кримінального провадження) від 26.11.2021року, кримінальне провадження за ч.1 ст.140 КК України закрите на підставі абз.14 ст.284 КПК у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування. Вказана постанова позивачем не оскаржувалась, вона на даний час є чинною, ніким не змінена та не скасована.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які, у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1172, 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2, ч. 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов`язана з неправильно призначеним лікуванням працівниками відповідача, позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, за даним цивільним позовом позивачем заявлено вимогу про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої лікарем ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» ОСОБА_2 у зв`язку з наданням їй медичної допомоги неналежної якості, невірно встановленим діагнозом, з неправомірним видаленням здорової молочної залози. При цьому вказує, що лікування було з нею не погоджене.Усі ці обставини, спричинили позивачці моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, постійна тривога, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання від оточуючих, бажання уникати контактів. Наслідки перенесеного оперативного втручання призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, необхідність постійно терпіти біль, тривога з приводу майбутнього, розуміння того, що спричинену шкоду неможливо усунуті у повному обсязі.

Проте, в ході судового розгляду справи, з аналізу наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом не встановлено обставин на підтвердження вказаних фактів.

Отже, фактично в даній цивільній справі доводи позивача про надання їй лікарем відповідача неналежної медичної допомоги містять характер виключно припущень. В ході розгляду справи судом обставин надання позивачу відповідачами неналежної медичної допомоги не встановлено.

При цьому, як вже було зазначено, аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Проте, в ході розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факт неправомірних дій відповідачів, завдання шкоди за участю відповідачів, як і той факт, що відповідачі є заподіювачами шкоди.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі №523/10085/19: "Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21)".

Вищевказаний висновок Верховного Суду не дає підстав для висновку про звільнення позивача від обов`язку довести факт завдання шкоди (конкретних наслідків, що настали для пацієнта) так і особу-заподіювача шкоди.

Як визначено ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що медичним персоналом ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» медична допомога ОСОБА_1 була надана належної якості, неправомірності дій відповідача ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» та відповідача ОСОБА_2 при наданні медичної допомоги ОСОБА_1 судом не встановлено, а тому між діями відповідача ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», діями відповідача ОСОБА_2 та ймовірним завданням шкоди позивачу ОСОБА_1 відсутній безпосередній причинний зв`язок та відсутня вина відповідачів у заподіянні шкоди позивачу.

Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог ст.60 ч.3 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів і судом не здобуто таких доказів на підтвердження фактів вчинення відносно неї неправомірних дій з боку відповідачів ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» та відповідача ОСОБА_2 , помилковості встановленого діагнозу відповідачем ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» та відповідачем ОСОБА_2 та доказів того, що відповідачами порушено вимоги Закону щодо надання кваліфікованої медичної допомоги, надання достовірної інформації про стан здоров`я позивача, а також, що дії відповідачів перебувають у причинному зв`язку з негативними наслідками у вигляді змін у стані здоров`я позивачки, та наявність передбачених законом підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому вимоги до відповідачів про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я - задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10-11, 57-61, 88, 143-145, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1199 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», Керівника підрозділу, доктора медичних наук, онкохірурга вищої категорії ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна установа «Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України»; керівник підрозділу, доктор медичних наук, онкохірург вищої категорії Пономарьов Ігор Миколайович, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 82, .

Суддя О.О.Маньковська