Справа № 464/4807/24
пр.№ 2-о/464/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд міста Львова

у складі судді Шашуріної Г.О.,

присяжних Вергун З.С., Мамалиги М.В.,

секретаря судового засідання Гелеш Т.І.,

за участі учасників справи:

заявника ОСОБА_1 ,

адвоката особи, щодо якої розглядається заява про визнання її недієздатною ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, цивільну справу № 464/4807/24 за заявою ОСОБА_1 , особа, щодо якої розглядається заява про визнання її недієздатною ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

у с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та призначити заявника його опікуном.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Згідно з протоколом автоматичного визначення присяжних визначено: Вергун З.С., Мамалигу М.В.

Ухвалою судді від 15 липня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

У судовому засіданні заявник та та адвокат особи, щодо якої розглядається заява про визнання її недієздатною заяву підтримали, просять її задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не заявилися, однак їхня неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком, інвалідом ІІ групи з 2006 року, зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Згідно з наданими виписок-епікризу, ОСОБА_3 хворіє на рак Педжета ЛМЗ 2012р. - рак шкіри правої кисті та гіпертонічну хворобу. Згідно медичного висновку ЛКК від 09.05.2024 року потребує стороннього догляду.

Частиною 1 статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За приписами статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина перша статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, врахувавши всі наявні в матеріалах справи медичні виписки щодо стану здоров`я ОСОБА_3 доходить до висновку про недоведеність вимог.

Суд відхиляє доводи заявника, що ОСОБА_3 втратила повну цивільну дієздатність, оскільки це є його судженням та припущенням, а питання встановлення діагнозу психічного розладу відноситься виключно до компетенції лікарів-психіатрів, які в даному випадку свідчать про протилежне.

Покликання на неврахування висновку ЛКК від 09.05.2024 року, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду, а також інших медичних виписок, які, на думку заявника, свідчать про наявність у ОСОБА_3 дисфункцій головного мозку, є безпідставними, оскільки суд враховує в комплексі всі наявні в матеріалах справи медичні виписки щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , а також той факт , що остання на жодних обліках в психоневрологічному диспансері не перебувала, захворювань, які б могли свідчити про обмеження дієздатності, не мала.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Згідно ч.2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

особа, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

заінтересована особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, , м. Львів, пр. Червоної Калини, 66

заінтересована особа ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

заінтересована особа ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Повне рішення суду буде складено 17 березня 2025 року

Суддя Галина ШАШУРІНА

Присяжні Зоряна ВЕРГУН

Марта МАМАЛИГА