Справа № 714/1610/24
Провадження № 2/714/80/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Козловської Л.Д.

секретар судового засідання Постевка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з матері, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з даним позовом.

Посилається на те, що у сторін від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. у справі №714/626/17 стягнуто з неї на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.09.2017 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Підставою винесення судового наказу став факт проживання неповнолітніх дітей разом з батьком в будинку його матері ОСОБА_5 за адресою: с.Остриця Герцаївського району Чернівецької області.

На підставі вказаного судового наказу, Герцаївським районним ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області 23.10.2018 р. було відкрито виконавче провадження ВП№57503245.

Станом на дату відкриття виконавчого провадження (23.10.2018 р.) заборгованість за аліментами була відсутня.

У період з жовтня 2018 р. по травень 2019 р. позивачка своєчасно щомісячно та в повному обсязі сплачувала аліменти на дітей. Згідно Розрахунку заборгованості станом на травень 2019 р. борг складає 216,56 грн. Заборгованість у розмірі 216,56 грн. сплачена 26.11.2024 р. згідно квитанції №9361-7705-9419-0769. Зважаючи на вказане, заборгованість за аліментами за період з 14.09.2017 р. по 31.05.2019 р. відсутня.

З червня 2019 р. (по червень 2021 р. включно) позивачка виїхала за кордон на роботу, висилала своїй матері ОСОБА_6 грошові кошти призначені на утримання дітей, а та, у свою чергу, відправляла їх поштовими переказами на ім`я стягувача ОСОБА_2 позивача по справі. В той час обоє дітей проживали з матір`ю стягувача (бабусею) ОСОБА_7 у її будинку в с.Остриця, а сам стягувач (батько) перебував також за кордоном, у зв`язку з чим фактично у вказаний період часу діти з ним не проживали. Грошові перекази (аліменти на дітей) відправлені на ім`я стягувача отримувала його мати. Окрім грошових коштів позивачка також передавала для своїх дітей продукти, одяг та іграшки, зважаючи на що свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дітей остання здійснювала належним чином та у повному обсязі.

З червня 2019 р. по червень 2021 р. включно сума аліментів, що підлягала до сплати позивачкою становить 50 997,50 грн. Вказаний розмір аліментів позивачка сплатила у повному обсязі, шляхом грошових переказів надісланих Укрпоштою у період з червня 2019 р. по червень 2021 р. Квитанції про здійснення грошових переказів не збереглися, у зв`язку з чим немає можливості їх надати у виконавчу службу для здійснення перерахунку заборгованості за аліментами.

Налагодивши побут, облаштувавши житло, маючи стабільний та достатній заробіток, мати дітей, за згодою їх батька, вирішила забрати дітей до Італії в м.

Салі арате. Перебуваючи за кордоном, відповідач надав дозвіл на виїзд дітей до Італії та інших країн Євросоюзу у супроводі їх матері - ОСОБА_1 .

У зв`язку з вказаним, позивачка 22.06.2021 р. разом з дітьми виїхала до Італії/

З того часу (22.06.2021 р.) та по сьогоднішній день обоє неповнолітніх дітей сторін проживають разом з нею за однією адресою реєстрації в АДРЕСА_1 та перебувають на її матеріальному утриманні, що підтверджується відповідними довідками про місце проживання позивачки, виданими Комуною Самарате провінція Варезе Загальної сфери послуг для громадян та бізнесу діяльності Управління демографічних послуг, а також Інформацією від власника житла про гостинність на користь громадянина, який не являється громадянином ЄС стосовно обох дітей.

30.08.2021 р. відповідач (батько) надав свою нотаріально засвідчену згоду на те, щоб обоє дітей навчалися в Державному загальноосвітньому інституті «А.Мандзоні» вул.Чінкве Джорнате, №40 в м.Самарате, Італія.

Довідками від 07.10.2024 р., що отримані з Державного закладу комплексного типу ім.А.Манцоні вул.Чінкуе Джорнате, 40, засвідчено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є резидентом комуни Самарате вул.Ніно Локарно, 49, закінчив 1А, 2А та 3А класи 2021/2022; 2022/2023; 2023/2024 навчальних років середньої школи І ступеню вищезгаданого закладу; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є резидентом комуни Самарате вул.Ніно Локарно, 49, продовжує навчання у 4Б класі даного закладу навчального року 2024/2025 та відвідує систематично уроки; навчальний план учениці: 2021/2022 1В переведена; 2022/2023 2В переведена; 2023/2024 ЗВ переведена; 2024/2025 4В продовжує.

Також, актом від 05.11.2024 р., що затверджений в.о. сільського голови Д.Т. Кришмару с.Остриця, засвідчено той факт, що відповідач та обоє його неповнолітніх дітей не проживають в с.Остриця.

В той же час, заборгованість за аліментами (згідно розрахунку ДВС), що підлягає до сплати Позивачкою за період з липня 2021 р. по жовтень 2024 р. становить 112 742,50 грн.

Неповнолітні діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , з 22.06.2021 р. фактично проживають з матір`ю, - позивачкою у справі та повністю знаходяться на її утриманні, а батько дітей ОСОБА_2 мешкає окремо та матеріально не утримує дітей, а у період з 01.06.2019 р. та по 21.06.2021 р. діти не проживали з батьком, а проживали з бабусею, яка отримала від позивачки у повному обсязі аліменти, що присуджені з неї на утримання дітей, - вважає, що її слід звільнити від сплати заборгованості за аліментами починаючи з 01 червня 2019 року.

Просить суд припинити стягнення аліментів з неї на користь ОСОБА_2 , які стягуються на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. (цивільна справа №714/626/17) на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнити її від заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються з неї на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. (цивільна справа №714/626/17) на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 01.06.2019 року, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач подав суду відзив на позов в якому посилається на те, що він підтверджує ту обставину, що позивачка в червні 2021 року разом з дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхала за межі України, і з того часу вона проживає разом з дітьми в Італії. Позивачка вивезла дітей за межі держави незаконно, без відома відповідача та всупереч його волі. У зв`язку з протиправним вивезенням дітей за кордон він звернувся до правоохоронних органів.

З метою протиправного вивезення дітей за кордон позивачка використала підроблений документ, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження за ст.358 ч.І КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР

Відповідач вчиняв дії щодо повернення дітей, що підтверджується, зокрема, листом Міністерства юстиції України №67487/М-25014/12.3.1 від 18.08.2021р..

Викладені обставини спростовують доводи позову про те, що відповідач в 2021 році не здійснював догляд та не займався вихованням дітей, бо перебував за кордоном. Насправді відповідач був на території України і відразу після протиправного вивезення дітей позивачкою звернувся до правоохоронних органів, органів юстиції та вживав заходів для повернення дітей. Це позивачка тривалий час перебувала за кордоном і сплачувала аліменти на дітей у передбаченому законом мінімальному розмірі. Тому виховував дітей та матеріально утримував саме відповідач ОСОБА_2 . У цьому йому допомагала мати ОСОБА_7 .

Доводи позивачки про те. що відповідач не повинен отримувати аліменти за період з 2019 року до липня 2021 року є необгрунтованими, оскільки в цей період саме він виховував та утримував дітей і всі сплачені позивачкою аліменти використовувалися саме на потреби дітей. Оскільки позивачка сплачувала аліменти у мінімальному передбаченому законом розмірі, їх не вистачало навіть та елементарні потреби дітей. Тому основне фінансове і матеріальне забезпечення дітей здійснював батько.

Незважаючи на те. що позивачка протиправно та всупереч волі відповідача вивезла дітей за кордон, відповідач у спірних правовідносинах виходить виключно з інтересів своїх дітей та повідомляє наступне.

Відповідач погоджується, що з моменту вивезення позивачкою дітей з України, тобто з липня 2021 року, він не повинен отримувати аліменти, оскільки з вказаної дати діти проживали з позивачкою і вона здійснювала їх утримання. Виходячи з інтересів дітей, відповідач ніколи не претендував і не претендує на отримання аліментів за період після червня 2021 року. Проте позивачка і не сплачувала аліменти за цей період.

Визнає позов в частині припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача.

Позивачка стверджує, що повністю виконала свої аліментні зобов`язання перед відповідачем, в тому числі сплатила аліменти по червень 2021 року включно, проте не може підтвердити цю обставину документально, оскільки квитанції у неї не збереглися. Відповідач підтверджує, що позивачка дійсно повністю сплатила аліменти за період до червня 2021 року, тобто до моменту, коли вона вивезла дітей за кордон. Визнання відповідачем даної обставини звільняє позивачку від її доказування.

Враховуючи викладені вище обставини, визнає позов в частині звільнення позивачки від заборгованості по сплаті аліментів. Вважає, що позивачка може бути звільнена від заборгованості частково, за період починаючи з липня 2021 року - тобто з моменту, коли виїхала разом з дітьми за межі держави. Проте зважаючи на те, що за період до липня 2021 року позивачка повністю виконала свої аліментні зобов`язання перед відповідачем, не заперечує щодо звільнення її від заборгованості по сплаті аліментів в цілому.

У зв`язку з визнанням відповідачем вказаних вище обставин та позовних вимог відпала необхідність їх доказування, тому відсутні підстави для задоволення клопотань позивачки про виклик свідків та про витребування інформації про перетин державного кордону.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, то позивачка просить стягнути аліменти у частці від його доходу, проте відповідач не працює і не має регулярного доходу. За таких обставин аліменти можуть стягуватися лише у формі твердої грошової суми.

Коли діти проживали з батьком, він практично повністю їх утримував, оскільки мав заробіток. Позивачка ж в той час проживала за кордоном і мала хороший заробіток, проте сплачувала аліменти у мінімальному розмірі. На даний час ситуація змінилася на протилежну: відповідач не працює і має нерегулярний заробіток, тому спроможний сплачувати аліменти лише у мінімальному передбаченому законом розмірі.

На підставі викладеного, відповідач частково визнає позовну вимогу про стягнення аліментів і не заперечує .щодо стягнення з нього аліментів на кожну дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, але подала письмову заяву суду про розгляд справи без їх участі та підтримує в повному обсязі, та врахувати те, що відповідач позов визнає в частині припинення стягнення з нього

Дослідивши матеріали справи додані до цивільного позову та до відзиву відповідача, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у сторін від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. у справі №714/626/17 стягнуто з неї на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.09.2017 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до Судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. у справі №714/626/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.09.2017 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Підставою винесення судового наказу став факт проживання неповнолітніх дітей разом з батьком в будинку його матері ОСОБА_5 за адресою: с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області.

На підставі вказаного судового наказу, Герцаївським районним ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області 23.10.2018 р. було відкрито виконавче провадження ВП№57503245.

Станом на дату відкриття виконавчого провадження (23.10.2018 р.) заборгованість за аліментами була відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП№57503245 (надалі - Розрахунок заборгованості).

У період з жовтня 2018 р. по травень 2019 р. Позивачка своєчасно щомісячно та в повному обсязі сплачувала аліменти на дітей. Згідно Розрахунку заборгованості станом на травень 2019 р. борг складає 216,56 грн. Заборгованість у розмірі 216,56 грн. сплачена 26.11.2024 р. згідно квитанції №9361-7705-9419-0769. Зважаючи на вказане, заборгованість за аліментами за період з 14.09.2017 р. по 31.05.2019 р. відсутня.

З червня 2019 р. (по червень 2021 р. включно) Позивачка виїхала за кордон на роботу, висилала своїй матері ОСОБА_6 грошові кошти призначені на утримання дітей, а та, у свою чергу, відправляла їх поштовими переказами на ім`я стягувана ОСОБА_2 . В той час обоє дітей проживали з матір`ю стягувана (бабусею) ОСОБА_7 у її будинку в с. Остриця, а сам стягувач (батько) перебував також за кордоном, у зв`язку з чим фактично у вказаний період часу діти з ним не проживали. Грошові перекази (аліменти на дітей) відправлені на ім`я стягувана отримувала його мати. Окрім грошових коштів Позивачка також передавала для своїх дітей продукти, одяг та іграшки, зважаючи на що свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дітей остання здійснювала належним чином та у повному обсязі.

Відповідно до Судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. у справі №714/626/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.09.2017 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Підставою винесення судового наказу став факт проживання неповнолітніх дітей разом з батьком в будинку його матері ОСОБА_5 за адресою: с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області.

На підставі вказаного судового наказу, Герцаївським районним ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області 23.10.2018 р. було відкрито виконавче провадження ВП№57503245.

Станом на дату відкриття виконавчого провадження (23.10.2018 р.) заборгованість за аліментами була відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП№57503245 (надалі - Розрахунок заборгованості).

У період з жовтня 2018 р. по травень 2019 р. Позивачка своєчасно щомісячно та в повному обсязі сплачувала аліменти на дітей. Згідно Розрахунку заборгованості станом на травень 2019 р. борг складає 216,56 грн. Заборгованість у розмірі 216,56 грн. сплачена 26.11.2024 р. згідно квитанції №9361-7705-9419-0769. Зважаючи на вказане, заборгованість за аліментами за період з 14.09.2017 р. по 31.05.2019 р. відсутня.

З червня 2019 р. (по червень 2021 р. включно) Позивачка виїхала за кордон на роботу, висилала своїй матері ОСОБА_6 грошові кошти призначені на утримання дітей, а та, у свою чергу, відправляла їх поштовими переказами на ім`я стягувана ОСОБА_2 . В той час обоє дітей проживали з матір`ю стягувана (бабусею) ОСОБА_7 у її будинку в с. Остриця, а сам стягувач (батько) перебував також за кордоном, у зв`язку з чим фактично у вказаний період часу діти з ним не проживали. Грошові перекази (аліменти на дітей) відправлені на ім`я стягувана отримувала його мати. Окрім грошових коштів Позивачка також передавала для своїх дітей продукти, одяг та іграшки, зважаючи на що свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дітей остання здійснювала належним чином та у повному обсязі.

Відповідно до ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 199Л року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 СК України, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану7, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, батько дитини не витрачає отримувані ним аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей з їх матері), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Вважаю, що належними та достатніми доказами по справі Позивачка довела ту обставину, що обоє її неповнолітніх дітей наразі проживають разом з нею - матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та в місті свого проживання регулярно відвідують навчальний заклад відповідно до свого віку.

Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення сплати аліментів.

Рішення про припинення стягнення аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки таке рішення не звільняє від обов`язку матері - платника аліментів утримувати дитину.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Таке припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/ 1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21, від З лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21.

На підставі вище викладеного слід прийти до висновку, що позовні вимоги Позивачки щодо припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки фактичне проживання дітей з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь особи, з якою діти на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживали, і настання цих обставин впливає на припинення для Позивачки сплати періодичних платежів, зокрема аліментів на утримання дітей.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, Позивачка вважає за необхідне просити суд захистити її порушене право шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 СК України, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду7, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану7, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, батько дитини не витрачає отримувані ним аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей з їх матері), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Вважаю, що належними та достатніми доказами по справі Позивачка довела ту обставину, що обоє її неповнолітніх дітей наразі проживають разом з нею - матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та в місті свого проживання регулярно відвідують навчальний заклад відповідно до свого віку.

Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення сплати аліментів.

Рішення про припинення стягнення аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки таке рішення не звільняє від обов`язку матері - платника аліментів утримувати дитину.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Таке припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/ 1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21, від З лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21.

На підставі вище викладеного слід прийти до висновку, що позовні вимоги Позивачки щодо припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки фактичне проживання дітей з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь особи, з якою діти на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживали, і настання цих обставин впливає на припинення для Позивачки сплати періодичних платежів, зокрема аліментів на утримання дітей.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, Позивачка вважає за необхідне просити суд захистити її порушене право шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вимогами ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства. материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.І ст. З Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вимогами ст.182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства. материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Слід зазначити, що Відповідач - є фізично здоровою, працездатною особою, у нього відсутні на утриманні інші діти чи непрацездатні батьки, а спільні неповнолітні діти наразі проживають разом з матір`ю - Позивачкою по справі.

З огляду на все вищевикладене, вважаю, що відповідач має передбачений законом обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Отже, 1/3 частина від усіх видів заробітку відповідача буде достатнім розміром аліментів на утримання дітей та їх гармонійного розвитку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 105 Сімейного Кодексу України. ст.ст.4, 38, 57-60, 64, 130, 208-209, 212-215, 218, 223, 294-295, 367 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з матері, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітніх дітей.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , які стягуються на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звільнити ОСОБА_1 від заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються з неї на підставі судового наказу виданого Герцаївським районним судом Чернівецької області 03.11.2017 р. на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 01.06.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до суду з 05.12.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1212 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: