Номер провадження 2/754/399/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченко В.А.

представниці позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представниці відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав

за участю органу опііки та піклування - Деснянської районної у місті Києві адміністрації,

СУТЬ СПОРУ

1.13 липня 2024 року Позивачка звернулася до суду з цим позовом. Вона просила стягнути аліменти на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача та позбавити відповідача батьківських прав щодо цих дітей.

2.В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилається на те, що Відповідач самоусунувся від виховання дітей, не бере участі у піклуванні про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку їхніх здібностей та підготовки до самостійного життя, не цікавиться їхнім внутрішнім світом

3.Відповідач категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав, проте визнав позов в частині стягнення аліментів.

4.13 серпня 2024 року представник Відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки першопричиною того, що батько наразі не має можливості приділяти належної уваги дітям стала поведінка матері, а також відіграла роль і збройна агресія російської федерації проти України, адже перебуваючи на полі бою, чи у шпиталі з тяжким пораненням батько об`єктивно не має можливості відвідувати школу, чи поліклініку, цікавитись успіхами дітей чи їхнім станом здоров`я, але дуже цього хоче та сподівається, що коли закінчиться війна, він буде повноцінно займатися вихованням дітей, а також приймати активну участь в їхньому житті.

5.Представник Відповідача у відзив на позов стверджував, що між сторонами була усна домовленість, І він сумлінно виконував такі домовленості, систематично надавав їй кошти на потреби дітей, а також купував дітям подарунки. При цьому, Відповідач жодного разу не відмовив Позивачу в наданні коштів на утримання дітей. Однак, згодом, Позивач влаштувала своє особисте життя та заборонила Відповідачу спілкуватись з синами та вітати їх зі святами, заявивши Відповідачу, що "у дітей є новий тато і не лізь до нас".

6.Відповідач повідомив Суду, що з перших днів війни захищає територіальну цілісність України від збройної агресії російської федерації та на полі бою був тяжко поранений, у зв`язку із чим, з 16.05.2024 був переведений з військової частини НОМЕР_1 у військову частину НОМЕР_2 , де проходить службу і наразі. У нього не має інших дітей, крім синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , він любить їх та ніколи свідомо не ухилявся від утримання дітей, не відмовляв матері у наданні коштів на потреби дітей, а також свідомо не уникав батьківських обов`язків, пов`язаних із вихованням дітей та не вчиняв дій, які б свідчили про зловживання ним батьківськими правами. Позивач не надала суду жодного доказу, з якого б прямо чи опосередковано вбачалось, що батько відмовляється надавати кошти на забезпечення потреб дітей та в цілому ухиляється чи відмовляється від сплати аліментів, а також зловживає своїми батьківськими правами та вчиняє будь-які дії, які суперечать інтересам дітей.

7.Відповідач висловив сподівання на те, що після закінчення війни він зможе повноцінно брати участь у вихованні дітей.

8.Позивачка ці аргументи Відповідача заперечила, зауваживши, що Відповідач повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не надаючи жодної підтримки дітям ні в матеріальному, ні в емоційному плані. Позивач категорично стверджує, що Відповідач жодних грошових коштів не надавав та жодних подарунків дітям не купляв. Ніякої домовленості з цього приводу ніколи не було.

9.10 грудня 2024 року Суд вирішив ухвалити часткове рішення в частині стягнення аліментів та продовжив провадження в частині невирішених вимог, зокрема, що позбавлення батьківських прав (частина третя статті 259 ЦПК України).

10.Суд, вислухавши аргументи обох сторін, думку дітей, проаналізував докази та надає оцінку обставинам справи, керуючись принципом найкращих інтересів дитини.

УСТАНОВЛЕНІ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

11.Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 був укладений 01.10.2005 та розірваний 10.06.2014.

12.У сторін є двоє дітей: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

13.Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , місце проживання Відповідача, але фактично проживають з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 та вітчимом ОСОБА_11 (акт від 22.06.2024, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 25.08.2022).

14.Діти навчаються в Спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 313. Відповідно до інформації, наданої школою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 навчаються у даному навчальному закладі. ОСОБА_12 за час навчання показав себе спокійним, врівноваженим та здібним учнем, але свій навчальний потенціал він використовує не повною мірою. ОСОБА_13 має досягнення середнього рівня, зацікавленості до навчання не виявляє. Він завжди чистий, охайний та забезпечений всім необхідним для навчання. Мати бере активну участь у житті дітей та створює належні умови для їх розвитку та підтримує зв`язок зі школою і класним керівником. За роки навчання ОСОБА_9 батько ні разу не спілкувався з вчителями та класним керівником (характеристика № 55 від 20.05.2024, № 48 від 10.05.2024).

15.Позивач піклується про здоров`я дітей. Відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва на прийом до лікаря з дітьми приходить мати, яка виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Діти здорові та на обліку не перебувають.

16.Мати, ОСОБА_4 працевлаштована та має самостійний дохід. З місця роботи характеризується позитивно (характеристика керівника ФОП ОСОБА_14 ).

17.Відповідач, батько дітей, з 25.02.2022 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , начальники групи зв`язку з кібербезпеки. 16.05.2024 був переведений до іншої військової частини після важкого поранення. За час служби зарекомендував себе з позитивного боку як перспективний, дисциплінований, старанний, наполегливий, підготовлений офіцер з бойовим досвідом. До виконання бойових завдань ставиться відповідально, має повагу серед особового складу військової частини. До разових, чергових і планових бойових доручень командування ставиться з відповідальністю, виконує їх якісно, добросовісно, своєчасно. Бере активну участь у бойовій діяльності підрозділів частини. Працює над підвищенням професійного та бойового рівня, отримав додаткове навчання за стандартами НАТО і має відповідну сертифікацію з оцінкою «відмінно». Має добре розвинені комунікативні та організаторські здібності, цілеспрямованість і працелюбність, оптимізм і стійкість у бойових умовах. Багато читає, володіє англійською мовою. За час служби зарекомендував себе з позитивного боку як перспективний, дисциплінований, старанний, наполегливий, підготовлений офіцер з бойовим досвідом. До виконання бойових завдань ставиться відповідально, має повагу серед особового складу військової частини. До разових, чергових і планових бойових доручень командування ставиться з відповідальністю, виконує їх якісно, добросовісно, своєчасно. Бере активну участь у бойовій діяльності підрозділів частини. Працює над підвищенням професійного та бойового рівня, отримав додаткове навчання за стандартами НАТО і має відповідну сертифікацію з оцінкою «відмінно». Має добре розвинені комунікативні та організаторські здібності, цілеспрямованість і працелюбність, оптимізм і стійкість у бойових умовах. Багато читає, володіє англійською мовою. (службова характеристика за підписом командира військової частини ОСОБА_15 ).

18.Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" Відповідач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває.

ОЦІНКА СУДУ

19.Суд, вирішуючи цей спір, враховує, що відповідно до статті 165 СК Україна один з батьків має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

20.Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

21.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

22.У постанові Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зробив висновок, що "тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

23.Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

24.Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

25.Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

26.Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19".

27.Суд у справі, що розглядається, встановив, що після розірвання шлюбу з Позивачкою Відповідач дійсно не приділяв достатньо уваги дітям, не брав участь у вихованні та утриманні, не цікавився їх життям та досягненнями, припинив з ними будь-яке спілкування.

28.Відповідач надав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення, з яких встановлено, що він проживав у місті Львові. До суду або до органів опіки та піклування з метою визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми не звертався.

29.Відповідач вказував, що між сторонами була усна домовленість щодо порядку утримання дітей, він ніколи не відмовляв у допомозі. Позивачка це категорично заперечує.

30.Суд бере до уваги те, що Відповідач не надав будь-яких доказів як надання допомоги Позивачці, так і створення з її боку перешкод щодо участі Відповідача у вихованні дітей. До вирішення цього спору Відповідач заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дітьми.

31.Водночас, Суд бере до уваги також те, що Позивачка не зверталась до Суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач в цій частині позов визнав повністю, що й стало підставою для прийняття рішення. Отже, не можна дорікати Відповідачу в тому, що він злісно ухилявся від утримання дітей.

32.Суд визнає, що служба Відповідача в лавах Збройних Сил України, особливо в умовах повномасштабної війни, є сутттєвою обставиною, яка безумовно впливає та обмежує його фізичну можливість повноцінно виконувати батьківські обов`язки.

33.При цьому, його прагнення брати участь у житті дітей та щирий інтерес до їхнього благополуччя, продемонстровані під час судового розгляду, на думку Суду, свідчать про те, що його батьківські почуття не загаслі. Він виявляє любов до своїх дітей та прагне брати участь у їх вихованні.

34.Суд не встановив, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що він коли-небудь заподіяв шкоду своїм дітям, або що становив загрозу для здоров`я та розвитку дітей, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дітей.

35.Суд також не виявив жодних доведених та обґрунтованих фактів, які б свідчили про навмисне ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків або його аморальну поведінку, що могло б слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.

36.Навпаки, позитивна характеристика з місця служби Відповідача, нагороди є вагомим підтвердженням його високих моральних якостей та патріотизму. Діти матимуть право пишатися своїм батьком, який захищає свою країну, що, безсумнівно, позитивно вплине на їхнє виховання та формування особистості. І споріднений зв`язок з Батьком відповідає інтересам дітей.

37.У матеріалах справи відсутні будь-які обставини, які б вказували на неможливість позитивних змін у поведінці Відповідача та налагодженні його стосунків з дітьми в майбутньому. Навпаки, Відповідач продемонстрував Суду свої прагнення налагоджувати стосунки. При цьому, під час спілкування з дітьми Суд не побачив і не почув у їхніх словах категоричності та чіткої впевненості щодо необхідності позбавлення батьківських прав.

38.Щодо найкращих інтересів дітей та врахування їхньої думки. У цій справі Суд, перш за все, зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, що включає в себе врахування їхньої думки щодо батьківських прав.

39.Зокрема, неповнолітній ОСОБА_6 (15 років) надав Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення. Він зазначив, що свого біологічного батька останній раз бачив приблизно 7 років назад, але візуально його пам`ятає. Номера телефону його він не знає, і батько з ним не зв`язується. Своїм батьком хлопчик вважає чоловіка матері ОСОБА_16 , який виховує його з першого класу, позов у цій справі підтримав.

40.Малолітній ОСОБА_7 , 12 років надав Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення, відповідно до яких зазначив, що свого рідного батька ОСОБА_17 він не пам`ятає. Своїм батьком він вважає вітчима ОСОБА_16 . З братом ОСОБА_8 та вітчимом ОСОБА_16 вони часто ходять на рибалку та катаються на велосипедах. До війни вони всією сім`єю кожен рік їздили на море. Малолітній ОСОБА_13 сприймає вітчима ОСОБА_16 як батька. Він висловив бажання про позбавлення Відповідача батьківських прав.

41.Однак, як вже зазначалося, під час особистого спілкування з дітьми Суд не виявив категоричності чи однозначної впевненості в їхніх словах щодо необхідності позбавлення батьківських прав. Суд по бачив відсутності любові та поваги до батька, наявність негативних спогадів про нього. Це свідчить про те, що думки дітей можуть бути сформовані під впливом обставин або інших осіб, і Суд повинен критично оцінювати їх, враховуючи всі обставини справи.

42.Суд визнає, що діти висловили думку про тривалу відсутність батька у їхньому житті, причому молодший син ОСОБА_13 майже не має спогадів про нього. Однак, як було зазначено раніше, ця ситуація обумовлена як поведінкою Відповідача до повномасштабного вторгнення, так і обставинами, які від нього не залежали, зокрема, службою в ЗСУ протягом останніх трьох років. Оскільки позов було подано у 2024 році, коли Відповідач вже два з половиною роки перебував на службі, Суд вважає за необхідне особливо ретельно оцінити саме останній період та зміни у ставленні відповідача до своїх батьківських обов`язків.

43.Незважаючи на висловлену дітьми думку, Суд вважає, що надані аргументи не є достатньо переконливими, щоб переважати інтереси батька в контексті встановлених у справі обставин.

44.Суд в аспекті врахування думки дитини при вирішення спору, що стосується її прав, бере до уваги практику також ЄСПЛ, який наголошує на тому, що, хоча його практика вимагає врахування думки дітей, ця думка не обов`язково є незмінною, і їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми для того, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного контакту зі своєю дитиною. Право дитини висловлювати власну думку не слід тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без врахування будь-яких інших факторів та проведення аналізу для визначення їхніх найкращих інтересів; такі інтереси зазвичай диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року і Suur v. Estonia, заява №. 41736/18, § 79, 20 жовтня 2020). Межі свободи розсуду, що надаються компетентним національним органам влади, змінюватимуться залежно від характеру питань та важливості інтересів, що перебувають на кону. Таким чином, Суд визнає, що органи влади користуються широкою свободою розсуду під час прийняття рішень щодо опіки. Однак більш ретельна перевірка потрібна щодо будь-яких подальших обмежень, таких як обмеження, встановлені цими органами влади щодо батьківських прав на контакт, та будь-яких правових гарантій, призначених для забезпечення ефективного захисту права батьків та дітей на повагу до їхнього сімейного життя (див. Suur v. Estonia § 80).

45.За практикою ЄСПЛ взаємне спілкування батьків та дитини є фундаментальним елементом "сімейного життя" у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), навіть якщо стосунки між батьками розірвано (див., як нещодавній приклад, рішення у справі "Ілля Ляпін проти Росії", заява № 70879/11, § 44, 30 червня 2020 року).

46.Наразі існує широкий консенсус, зокрема в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні бути першорядними (див. рішення у справах "Нойлінгер та Шурук" [ВП], заява № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, та "X проти Латвії" [ВП], заява № 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013).

47.Загалом ці інтереси диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною, і це може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року). Розрив таких зв`язків означає відірвання дитини від її коріння, що може бути зроблено лише за виняткових обставин (див. рішення у справі "Гергюлю проти Німеччини", заява № 74969/01, § 48, 26 лютого 2004 року); потрібно зробити все можливе для збереження особистих стосунків і, якщо та коли це доречно, для "відновлення" сім`ї (див. рішення у справі "Кацпер Новаковський проти Польщі", заява № 32407/13, § 75, 10 січня 2017 року).

48.Окрім захисту від свавільного втручання, стаття 8 Конвенції покладає на державу позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективного забезпечення поваги до сімейного життя. Коли сімейний зв`язок встановлено, держава, в принципі, повинна діяти таким чином, щоб створити умови для розвитку цих відносин (див., наприклад, рішення у справі "С.Г. проти Італії", заява № 52557/14, § 38, 13 жовтня 2015 року).

49.Таким чином, стаття 8 Конвенції покладає на кожну державу зобов`язання прагнути до возз`єднання біологічного батька або матері з його або її дитиною (див. рішення у справі "К. і Т. проти Фінляндії" [ВП], заява № 25702/94, § 178, ЄСПЛ 2001?VII, та "Гергюлю", наведене вище, § 45). Це включає право батьків вживати заходів з метою возз`єднання з дитиною та зобов`язання національних органів вживати таких заходів (див. рішення у справах "Р.М.С. проти Іспанії", заява № 28775/12, § 71, 18 червня 2013 року, та "Оморефе проти Іспанії", заява № 69339/16, § 38, 23 червня 2020 року).

50.Слід пам`ятати, що позитивне зобов`язання держави полягає не в досягненні результату, а в застосуванні відповідних засобів. Ключовим питанням є те, чи вживали ці органи влади всіх необхідних заходів для сприяння контакту, які можна обґрунтовано вимагати за особливих обставин кожної справи (див., серед багатьох інших рішень, рішення у справі "Суур проти Естонії", заява № 41736/18, § 77, 20 жовтня 2020 року).

51.Тому, незважаючи на те, що діти висловили бажання про позбавлення батьківських прав, Суд не може ігнорувати той факт, що цей захід є крайнім і застосовується лише у виняткових випадках.

52.У цій справі Суд, забезпечуючи максимально можливий справедливий баланс між урахуванням думки дітей та захистом права на батьківську любов, турботу та зв?язок з рідним батьком, вважає, що відсутні достатні підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав.

53.Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України, цей захід допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності їхньої вини.

54.Відповідач намагається налагодити та підтримувати зв`язок з дітьми, що підтверджує скрін-шот з листування з сином ОСОБА_8 (05 вересня 2024). Через військовий стан Відповідач має обмежені можливості брати участі у вихованні дітей. Допущені ним помилки у вихованні можуть бути виправлені через зміну поведінку, що Відповідач переконливо демонстрував Суду під час судового засідання.

55.На думку Суду, відповідно до конкретних обставин справи для дітей збереження юридичного зв`язку з обома біологічними батьками є важливим для їх гармонійного розвитку дитини, навіть не зважаючи на те, що діти мають тісний зв`язок з вітчимом.

56.Суд, прагнучи прийняти рішення, яке б забезпечило найкращі інтереси дітей, враховує всі аспекти цієї справи.

57.З одного боку, Суд бере до уваги думку дітей про доцільність позбавлення батьківських прав Відповідача, відсутність тривалого зв`язку з рідним батьком і навпаки емоційну прив`язаність дітей до вітчима. З іншого, Суд зважає і наголошує на важливості збереження зв`язку дітей з рідним батьком та необхідність захисту прав батька відповідно до вимог статті 8 Конвенції, яка гарантує право на повагу до приватного і сімейного життя.

58.Суд вважає, що користь від збереження зв`язку дітей з обома батьками переважає потенційні негативні наслідки, пов`язані з неможливістю реалізації бажання дітей, висловленого в суді. При цьому, Суд враховує, що розірвання зв`язку з рідним батьком може мати довгострокові негативні наслідки для емоційного та психологічного розвитку дітей. Збереження можливості для спілкування та відновлення стосунків у майбутньому дає дітям шанс на повноцінне розуміння свого походження та формування здорових міжособистісних відносин.

59.Тому, керуючись принципами сімейного права та враховуючи найкращі інтереси дитини, Суд не знаходить підстав для задоволення позову про позбавлення Відповідача батьківських прав, і вважає, що за обставин цієї справи таке рішення суду буде непропорційним втручанням в його права в аспекті статті 8 Конвенції, особливо, якщо брати до уваги, що раніше не було ніяких звернень щодо неналежної поведінки батька; Позивачка не зверталась з позовом про стягнення аліментів, держава в особі уповноваженого органу не виконувала свої позитивні зобов`язання вживати заходів з метою зміни поведінки батька та налагодження зв`язку з дітьми, якщо цей орган під час складання висновку побачив підстави про доцільність позбавлення батьківських прав.

60.З огляду на відсутність будь-яких вагомих доказів, які б підтверджували, що Відповідач завдав непоправну моральну або фізичну шкоду своїм дітям, на думку Суду, не є можливим позбавлення Відповідача батьківських прав, який останній 3 роки служить лавах ЗСУ.

61.Суд не встановив наявності вини у діях Відповідача, яка б виправдовувала застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

62.Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

63.Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц виснував, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

64.Суд оцінив висновок, який має рекомендаційний характер, і визнав його необґрунтованим. Висновок зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували свідоме ухилення Відповідача від здійснення батьківських обов`язків. Він не містить даних, які об`єктивно характеризують Відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, і не містить оцінки спроможності повноцінно виконувати батьківські обов`язки, зважаючи на об`єктивні труднощі, спричинені службою в ЗСУ.

65.Суд також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про те, що соціальні служби та органи у справах дітей надавали належну підтримку батькові у налагодженні стосунків з дітьми.

66.Згідно зі статтею 8 Конвенції держава в особі уповноважених органів має позитивний обов`язок вживати заходів для захисту сімейного життя, що включає в себе надання допомоги батькам у вихованні дітей та налагодженні між ними позитивних стосунків.

67.Висновок органу опіки та піклування було складено без належного аналізу ситуації та без врахування дій, які мали б бути вжиті органами влади для запобігання ситуації або її виправити з метою дотримання інтересів дитини та прав Відповідача на батьківство.

68.Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

69.Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

70.У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 133/747/23).

71.Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24).

72.Відповідно до частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

73.Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 02 жовтня2024 року у справі № 2-5679/11, провадження № 61-9746св24).

74.Позивачка не довела наявність достатніх підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав, і неможливість змінити поведінку батька на краще у відносинах з дітьми. Держава в особі органу опіки та піклування не виконала свій обов`язок щодо вжиття всіх необхідних заходів щодо підтримки батьківства та налагодження стосунків між дітьми та батьками у кризових ситуаціях, і надала передчасний та необґрунтований висновок про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав, що не відповідає інтересам дитини і є непропорційним втручанням в права Відповідача в аспекті статті 8 Конвенції.

75.З цих підстав, Суд дійшов висновку про відмову в позові.

щодо розподілу судових витрат

76.Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1211,20 грн, покладаються на Позивачку.

77.Відповідач у відзив на позов заявив вимоги про відшкодування судових витрат - 20000,00 грн, що є витратами на послуги адвоката. Суд не вбачає підстав для відшкодування цих витрат Відповідачеві, оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій останнього. Відповідач втратив зв`язок та спілкування з дітьми, не надав їм належної підтримки, і це відбулось до повномасштабного вторгнення, що Це стало першопричиною звернення Позивачки до суду, що дає суду право покласти витрати на Відповідача, керуючись частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка визначає, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) про позбавлення батьківських прав, відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дітьми, приймати участь у вихованні дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Контроль за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на орган опіки та піклування - Деснянську районну у місті Києві державну адміністрацію.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Через неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України), а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) - 17 березня 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО