Справа № 727/3328/25
Провадження № 2-з/727/13/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: головуючого-судді: Одовічен Я.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк Олена Ігоріна, про забезпечення позову до поданої позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ :

Представником заявника після подання до суду позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову до поданої позовної заяви.

У заяві представник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Факт родинного зв`язку батька-доньки підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 лютого 1995 року виконкомом Чернівецької міської ради, актовий запис №287.

Зазначила, що спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_5 .

Вказує, що 24 жовтня 2024 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2024 рік за реєстровим номером 107.

Позивачка, подаючи заяву про прийняття спадщини, як донька померлого, що є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, виходила із того, що інших спадкоємців за законом та/або заповітом немає, вона була єдиною донькою померлого та станом на день смерті із ним в квартирі ніхто не проживав.

Після подання заяви про прийняття спадщини, позивачка ОСОБА_6 приїхавши із закордону для оформлення відповідних документів стосовно прийняття спадщини, дізналася, що квартира померлого належить невідомій їй особі.

Звернувшись до адвоката за правничою допомогою, остання повідомила їй, що вказана квартира 10 березня 2025 року була зареєстрована за ОСОБА_3 за заповітом, який був складений ОСОБА_4 .

Даний заповіт вважає недійсним та таким, що порушує її право як спадкодавця. Заповідач у момент складання заповіту не розумів значення своїх дій та/або не міг керувати ними внаслідок наявності ряду тяжких захворювань. ОСОБА_4 та той момент вживав різного роду ліки, зловживав спиртними напоями, що могло повною мірою вплинути на його поведінку та психічний стан та про вказані обставини свідчить той факт, що останній закінчив життя самогубством.

За даних обставин має намір звернутися до суду із позовною заявою про визнання недійсним даного заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

У поданій до суду заяві про вжиття заходів забезпечення позову до поданої позовної заяви просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія на номер: 731, виданого 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може погіршити або не уможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно роз`яснень, що надані в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №490/7508/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Розглядаючи аргументи, наведені в заяві про забезпечення позову, суд виходить із наступного:

Так, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія на номер: 731, виданого 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.

У поданій до суду заяві позивачка просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Розглянувши заяву про забезпечення позову в цій частині, дослідивши додані до заяви докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем квартири АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія на номер: 731, виданого 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.

Застосування саме такого заходу забезпечення позову належним чином запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Накладення судом заборони відчуження майна, що перебуває у власності ОСОБА_3 , в повній мірі може забезпечити виконання рішення суду та не призведе до порушення прав та інтересів інших осіб.

З огляду на вищевказане, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149- 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія на номер: 731, виданого 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити в Центр надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради - для виконання, а учасникам справи - для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Одовічен Я.В.