справа № 570/6169/24
провадження № 2/570/429/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши в порядку заочного розгляду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та скасування державної реєстрації права власності,

у с т а н о в и в:

покликаючись на рішення державного реєстратора про відмову у проведенні реєстраційних дій позивач у поданій до суду 02 грудня 2024 року позовній заяві просить:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №17/2016, серія та номер 1738, виданий 18.09.2017 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,204 га, кадастровий номер :03:009:0067.

- визнати недійсним свідоцтво про право на сладщину за заповітом, спадкова справа №17/2016, серія та номер 1737, виданий 18.09.2017 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0392 га, кадастровий номер :03:009:0066.

Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує повністю.

Відповідач відзив на позов не подав.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач у надісланій до суду заяві просить справу слухати у відсутність сторін, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явилася, повідомлялася шляхом надсилання поштових повідомлень.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 та її свекрусі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належало по 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

14 серпня 2015 року з метою поділу будинку та виділу частки із спільної часткової власності ОСОБА_3 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки, що є у спільній власності /справа № 570/3284/15-ц/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, у справі залучена її правонаступник - донька ОСОБА_2 .

18 вересня 2017 року спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2 на підставі заповіту ОСОБА_3 та на підставі належних документів щодо спадкового майна, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Олинець В.П. видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: земельну ділянку площею 0,3123 га, кадастровий номер :03:009:0068 (зареєстроване в реєстрі за № 1739); земельну ділянку площею 0,0204 га, кадастровий номер :03:009:0067 (зареєстроване в реєстрі за № 1738); земельну ділянку площею 0,0392 га, кадастровий номер :03:009:0066 (зареєстроване в реєстрі за № 1737), 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 (зареєстроване в реєстрі за № 1736). Того ж дня відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріус як державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок по АДРЕСА_1 та вищевказані земельні ділянки.

17 травня 2019 року Рівненський районний суд Рівненської області затвердив мирову угоду /справа № 570/3284/15-ц/ на таких умовах:

1.Предметом даної угоди є домовленість про мирове вирішення спору між Позивачем та Відповідачем у цивільній справі №570/3284/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки, що є у спільній часткової власності.

2. Сторони узгодили між собою поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виділивши в натурі та передавши у власність.

3. Припинити спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

4. Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: «1-1» - веранда, «1-2» - коридор, «1-3» - жила, «1-6» - кухня, «1-7» - котельня; «а1» - ганок; «Д» - колодязь, «Е» - сарай, «В» - сарай, «Г»- вбиральня, «Пг/В» погріб, частина АДРЕСА_2 огорожі довжиною 14,50 м, №2 - огорожа 1/2 частина №3 огорожі, та присвоїти поштову адресу у визначеному законом порядку.

5. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: «1-4» - жила., «1-5» - жила , «Б» - літня кухня, «Б1» - сарай, «Б11» - сарай, «Ж» - гараж, 1/2 частини №3 огорожі, частина №1 огорожі довжиною 27,61 м, та присвоїти поштову адресу у визначеному законом порядку.

6. ОСОБА_1 зобов`язується сплатити компенсацію ОСОБА_2 у розмірі 1 724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) гривні.

7. Визнати протиправними та скасувати: Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №071551 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0068 площею 0,3123 га; Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №071552 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0067 площею 0,0204 га, Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №613970 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0116 площею 0,2500 га.

8. Здійснити розподіл прибудинкової ділянки по АДРЕСА_1 згідно плану поділу, розробленого сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 , згідно якого виділити в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1250 га, позначену на плані штрих-пунктирною лінією; та ОСОБА_1 площею 0,0945 га та 0,0305 га, позначені на плані білим кольором.

9. Сторони погодили межі земельних ділянок і згода будь-якої сторони в майбутньому на їхнє винесення та встановлення в натурі непотрібна.

10. За порушення умов даної мирової угоди винна Сторона відшкодовує спричинені цим збитки, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

11. Позивач, Відповідач стверджують, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

12. Судові витрати по даній справі несуть фактично понесені судові витрати, які розподілу між сторонами не підлягають.

13. Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цієї угоди і не врегульовані нею, регламентуються нормами чинного в Україні законодавства. Усі спори та розбіжності, що виникатимуть при виконанні цієї Угоди, або у зв`язку з нею, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

14. Дана мирова угода вступає в силу після набрання чинності Ухвали Рівненського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2019 року виправлена описку в ухвалі Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2019 р. (справа № 3284/15-ц), деу резолютивній частині ухвали зазначено: «Визнати протиправними та скасувати: Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №071551 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0068 площею 0,3123 га...», виправлено на: «Визнати протиправними та скасувати: Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №071550 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0066, площею 0,0392 га...».

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №190591301 право власності ОСОБА_1 на виділену їй в натурі частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстроване як на окремий об`єкт нерухомого майна з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 .

09 вересня 2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відмовив у проведенні реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0067 та земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0066 за заявою ОСОБА_1 , оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, так як визнається і скасовується документ попереднього правонабувача, а згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності зареєстроване за новим правонабувачем.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1298 ЦК України).

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Виходячи із принципу ефективного способу захисту порушеного права слід зазначити таке.

Ст.5 ЦПК України передбачає способи захисту, які застосовуються судом, а саме, що ???здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У? випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту права повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом.

Загальною декларацією прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

У ст.3 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов?язується, зокрема, забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні.

У ст.13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв?язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред?явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

При вирішенні спору суд виходив з того, що видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом не порушують прав та інтересів позивача саме з тих підстав, що позивач не є спадкоємцем, тобто не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, оскільки оскаржувані ними свідоцтва про право на спадщину не порушують жодних прав позивача, оскільки такі у нього ніколи не виникали, а тому не відбулося порушення спадкових прав позивача. Позивачем у справі такої категорії може бути дійсний учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання визначення належності спадщини. Однак, позивач не є учасником спадкових правовідносин щодо спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_3 , що свідчить про те, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину не стосується прав та інтересів позивача. Позивач матеріалами позовної заяви не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, а тому суд не вправі робити висновок по суті вимог про правомірність чи неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність виданих на ім`я відповідача свідоцтв. Внаслідок відсутності суб`єктивного матеріального права у позивача на спадкування, у суду не було правових підстав для захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що звернення в суд з вимогою визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки, державні акти на право власності на які визнані протиправними та скасовані ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2019 року є неналежним способом захисту, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав, тому такі відшкодуванню не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Кушнір Н.В.

Повне судове рішення виготовлене 17 березня 2025 року