Справа № 727/1748/25
Провадження № 2/727/754/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі головуючого судді Танасійчук Н.М., за участю секретаря судового засідання Кремзелюк О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазтепло» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Посилається на те, що він працював у «Нафтогазтепло» на посаді начальника служби контролю якості. Наказом директора ТОВ «Нафтогазтепло» №328 к від 22 вересня 2020 року , його було звільнено з роботи , у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб ( п.5 ст.41 КЗпП України). У день його звільнення, 22 вересня 2020 року, йому була видана трудова книжка. Стверджує, що відповідачем ТОВ «Нафтогазтепло», в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не було виплачено йому усіх передбачених законом при звільненні виплат та компенсацій, зокрема йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі шестимісячного заробітку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2024 року його позов до ТОВ «Нафтогазтепло» задоволено частково і стягнуто з відповідача на його користь вихідну допомогу в розмірі 228.853.51 грн, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.11.2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.07.2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогазтепло» про стягнення вихідної допомоги у розмірі шестимісячного заробітку змінено та стягнуто на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 326932.44 грн

Після вирішення спору Чернівецьким апеляційним судом, відповідач не здійснив виплату належних позивачу сум вихідної допомоги. Відтак, 11.12.2024 року, позивач звернувся із заявою до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження.

24 січня 2025 року на картку позивача було зараховано визначену Чернівецьким апеляційним судом суму вихідної допомоги.

Зазначає, що звільненню його з роботи передували липень та серпень 2020 року, тому саме виходячи з виплат за ці два місяці має вираховуватися сума , що підлягає стягненню з відповідача.

Посилаючись на наведене, норми законодавства та судову практику просить стягнути з ТОВ «Нафтогазтепло» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 06.03.2023 року по 24 січня 2025 року в сумі 1254513.15 грн. При цьому вказує, що він просить стягнути середній заробіток не за весь час невиплати йому платежів, а починаючи з 06.03.2023 року.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

26.02.2025 року представник відповідача надіслала відзив на позов, в якому вказує, про те, що з позовом до суду про стягнення вихідної допомоги позивач звернувся тільки в квітні 2024 року , хоча наказ про його звільнення та виплату вихідної допомоги видано ще 22.09.2020 року. Вказує, що в діях позивача вбачаються умисні дії щодо затягування вирішення спору з метою збільшення строку, протягом якого не буде здійснено вихідну допомогу, з метою в подальшому стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у якомога більшому розмірі.

Крім того вказувала на ту обставину, що діяльність ТОВ «Нафтогазтепло» є збитковою, а виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні перешкоджатиме виробництву електричної та теплової енергії, якими забезпечується життєдіяльність населення двох міст у Львівській області ( м. Новояворівськ та м. Новий розділ). Відтак просила врахувати практику Верховного суду в аналогічних спорах та зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки до 32 693 грн. що складає 10% від розміру вихідної допомоги.

11.03.2025 року позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення на відзив відповідача, вказуючи про те, що він є внутрішньо переміщеною особою з Донецької області. Після звільнення з роботи 22.09.2020 року він тривалий час не працював і тільки з 17 травня 2021 року , через вісім місяців, влаштувався працювати у МКП «Чернівці теплокомуненерго», однак заробітна плата яку йому виплачували протягом тривалого часу була втричі меншою від заробітної плати, яку він отримував у відповідача. За умови дійсної пропозиції від в.о. директора ТОВ «Нафтогазтепло» щодо подальшої роботи за даною посадою, він погодився б з такою пропозицією. Наполягає на задоволенні його позовних вимог в повному розмірі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи заяв по суті справи, а також наявні у справі докази у сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав:

Встановлено, що з 15.07.2020 року по 22.09.2020 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нафтогазтепло», займаючи посаду начальника служби контролю якості, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.22)

Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.07.2024 року у справі № 727/3519/24, 22 вересня 2020 року, позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст.41 КЗпП України; відділу бухгалтерського обліку та звітності доручено провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 9 календарних днів відпустки за період роботи з 18 травня 2020 року по 22 вересня 2020 року та вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Оскільки розрахункові кошти ОСОБА_1 виплачено не було, він звернувся із позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2024 року у справі № 727/3519/24 , позов ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогазтепло» задоволено частково і стягнуто з відповідача на його користь вихідну допомогу в розмірі 228853.51 грн, з вирахуванням з цих коштів передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Рішенням, також, встановлено, що позивач погодився із наказом про його звільнення за п.5 ст. 41 КзПП України. Із будь -якою заявою про відновлення його трудових прав до відповідача не звертався ( дані з ЄРСР).

Постановою Чернівецького апеляційного суду 727/3519/24 від 12.11.2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.07.2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Нафтогазтепло» про стягнення вихідної допомоги у розмірі шестимісячного заробітку змінено та стягнуто на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 326932.44 грн( дані з ЄРСР).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2024 року у відкритті касаційного провадження, в даній справі, відмовлено.

24 січня 2025 року на картку позивача було зараховано визначену Чернівецьким апеляційним судом суму вихідної допомоги в розмірі 251 737.98 грн (сума з вирахуванням податку та військового збору), що доводиться платіжною інструкцією № 1338 від 24 січня 2025 року ( а.с.43) Як встановлено вищезазначеними рішеннями судів, на момент звільнення позивача із роботи з ним не було проведено повного розрахунку з виплати заборгованості по заробітній платі, що передбачено ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 2 ст.233 КЗпП України, у редакції яка діяла на час звільнення позивача, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, у редакції яка діяла на час звільнення позивача з роботи, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України, у редакції яка діяла на час звільнення позивача з роботи, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що при звільненні позивача ОСОБА_1 з роботи 22 вересня 2020 року ТОВ «Нафтогазтепло» не здійснило із ним повного розрахунку.

Суму вихідної допомоги, визначену Чернівецьким апеляційним судом, позивачу було зараховано на картку 24 січня 2025 року.

За таких обставин, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Нафтогазтепло» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові № 761/9584/15-ц від 26.06.2019 року вказала на те, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата ВС у вищевказаній постанові вказала про те, що , такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

В цій же постанові зазначено про те, що, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач та, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

П.91 зазначеної Постанови ВС вказує про те, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи розмір компенсації майнових втрат позивача, судом враховано, що ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток не за весь час затримки розрахунку із часу звільнення, а починаючи з 06.03.2023 року по 24 січня 2025 року. Враховано також, те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вихідної допомоги через чотири роки після його звільнення, з чого суд робить висновок, що даний спір для позивача не був гострим та болючим в момент його виникнення; на даний час позивач працевлаштований. На переконання суду, дані обставини є підставою для зменшення належної до виплати суми.

З наданих ТОВ «Нафтогаз тепло» звітів за 2021 2024 роки ( а.с.44-47), вбачаються невисокі фінансові результати , тому суд, також, приймає до уваги доводи відповідача про те, що виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде для підприємства, яке забезпечує життєдіяльність населення електричною та тепловою енергію, надмірним фінансовим тягарем.

Відтак, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача, керуючись принципом розумності і справедливості , суд вважає співмірним та достатнім розмір компенсації позивачу в сумі 32 693 грн, що становить 10% від стягнутого Чернівецьким апеляційним судом розміру вихідної допомоги.

Керуючись ст. ст. 2-4, 10-12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ідн НОМЕР_1 ) про стягнення з ТОВ «Нафтогаз Тепло» середнього заробітку за час затримки розрахункових коштів при звільненні з роботи - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Нафтогазтепло» на користь ОСОБА_1 ( ідн НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахункових коштів при звільненні з роботи в сумі 32 693 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Н.М.Танасійчук