Справа №333/2204/25
Провадження № 2-з/333/5/25
У Х В А Л А

17 березня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32) про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення порядку участі у вихованні дітей та заборони дітям виїзду за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2025 року адвокат Кузьміна А.О., діючи в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення порядку участі у вихованні дітей та заборони дітям виїзду за кордон без згоди батька.

Разом зі скаргою від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити виїзд за межі України малолітнім дітям: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без письмової згоди їхнього батька ОСОБА_2 , до моменту ухвалення судового рішення у справі.

Обґрунтовуючи вимоги заяви представник заявника зазначила, що на даний момент існує реальна загроза того, що відповідач може вивезти дітей за кордон без згоди позивача, що унеможливить його спілкування з ними та може призвести до ухилення від виконання майбутнього судового рішення щодо встановлення порядку спілкування з дітьми.

Заява ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову у провадженні судді фактично була передана, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду, 14.03.2025 року о 15 год. 40 хв.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову, дійшов до такого.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За положеннями ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України малолітнім дітям: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без письмової згоди їхнього батька ОСОБА_2 , представник позивача зазначає, що існує можливість вивезення відповідачем малолітніх дітей за кордон.

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову доводиться заявником за загальними правилами доказування в цивільному процесі, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що заява вмотивована тим, що ОСОБА_3 разом з дітьми може виїхати за кордон і ці обставини можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за поданим позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, встановлення порядку участі у вихованні дітей та заборони дітям виїзду за кордон без згоди батька. Однак посилання в заяві на ризики унеможливлення виконання рішення суду по суті є припущенням представника позивача щодо обставин, які за умови їх доведеності могли б розглядатися в якості підстав для забезпечення позову.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні вже остаточного рішення у цивільній справі, провадження якої ще не відкрите, суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Також суд зазначає, що беручи до уваги події, пов`язані з повномасштабними воєнними діями на всій території України, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивач, являється явно неспівмірним позовним вимогам.

Крім того, в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Отже, обраний представником позивача спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дітям, на даний час не відповідає вимогам ст.150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про заборону виїзду за межі України малолітнім дітям без письмової згоди їхнього батька не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.149-154, 157, 258, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому текст ухвали не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 17.03.2025 року.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Р.С. Холод