КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/5701/23 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження №22-ц/824/1492/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - адвоката Максюка Сергія Вікторовича, представника ОСОБА_4 - адвоката Берлач Ганни Вікторівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на рішенняОбухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідачів земельні ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що постановою Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 372/4972/14 задоволено позов прокурора Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про витребування спірних земельних ділянок від їх попередніх власників. Водночас, в ході виконання вищевказаної постанови встановлено, що за час перебування справи у провадженні судів різних інстанцій, відповідачами вчинялись дії щодо поділу, об`єднання та відчуження частини вказаних земельних ділянок, внаслідок чого утворились нові земельні ділянки, а також змінилися власники витребуваних земельних ділянок.

При цьому, як встановлено судами у справі № 372/4972/14, земельні ділянки, за рахунок яких утворені нові земельні ділянки, а також земельні ділянки витребувані в попередніх власників, належать до земель лісогосподарського призначення та вибули із власності держави всупереч вимог ст.ст. 19, 55, 56, 84 Земельного кодексу України.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння:

- ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:008:0040 площею 0,1346 га, :03:008:0039 площею 0,13 га, :03:008:0038 площею 0,13 га, :03:008:0037 площею 0,13 га, :03:008:0043 площею 0,127 га, :03:008:0044 площею 0,1287 га, :03:008:0033 площею 0,13 га, :03:008:0034 площею 0,13 га, :03:008:0035 площею 0,135 га, :03:008:0036 площею 0,1395 га, :03:008:0041 площею 0,1224 га, :03:008:0042 площею 0,1286 га;

- ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0032 площею 2,8059 га;

- ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0002 площею 2,2713 га та :03:008:0029 площею 7,5637 га;

- ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0002 площею 1,789 га;

- ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0006 площею 0,9353 га;

- ОСОБА_9 земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0007 площею 0,9353 га;

- ОСОБА_4 земельні з кадастровими номерами :03:006:0135 площею 0,9155 га, :03:006:0134 площею 0,9156 га, :03:006:0137 площею 0,9155 га, :03:006:0138 площею 0,8351 га;

- ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0405 площею 1,831 га.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року позов заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційними скаргами звернулись відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Максюка С.В., та представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Берлач Г.В.

Так, відповідач ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, безпідставно не взяв до уваги заяви про застосування строку позовної давності, які були подані усіма відповідачами, та не проаналізував їх обґрунтування.

Так, постановляючи рішення, суд першої інстанції спирався на те, що факт відсутності у відповідачів правових підстав для набуття права власності на земельні ділянки, за рахунок яких утворені спірні земельні ділянки, в силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України, був преюдиційно встановлений постановою Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №372/4972/14.

На переконання скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував приписи частини 4 статті 82 ЦПК України, оскільки вказана норма визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд із цим, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не брали участі при розгляді справи №372/4972/14, в якій щодо них не було заявлено жодних позовних вимог та не встановлено жодних обставин.

У свою чергу, вказаним судовим рішенням було підтверджено наявність обставин, що стосуються прокурора, а саме пропуск прокурором строку позовної давності.

Перше за все, Верховний Суд зауважив, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює у неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦПК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16)

Верховним Судом було зазначено, що згідно з матеріалами справи у 2008 році прокурор подавав протести на оскаржувані розпорядження державних адміністрацій у зв`язку з їхньою невідповідністю законодавству. Кабінет Міністрів України своїм розпорядженням від 19 серпня 2009 року №983-р «Про утворення Урядової комісії з питань захисту інтересів держави під час розпорядження землями державної власності» створив Комісію для проведення перевірки законності передачі у власність громадянам земельних ділянок державної власності на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації Київської області від 28 серпня 2008 року №1365, інших рішень органів місцевого самоврядування щодо відчуження таких ділянок у зоні відведення земель для будівництва кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва. Згідно з пунктом 1 вказаного розпорядження Комісія є постійно діючим робочим органом кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 розпорядженням від 19 серпня 2009 року № 983-р Комісію зобов`язано у місячний строк провести вказану перевірку та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо повернення до державної власності незаконно відчужених земельних ділянок. Голову Комісії зобов`язано інформувати щомісяця на засіданні Кабінету Міністрів України про результати проведеної роботи (пункт 4 вказаного розпорядження).

Верховний Суд звернув увагу на необґрунтованість доводів касаційної скарги про те, що Кабінет Міністрів України не міг дізнатись про порушення своїх прав, так як Комісія не встановила порушення прав та законних інтересів держави щодо спірних земельних ділянок, оскільки саме на позивача покладається обов`язок спростування презумпції можливості та обов`язку Кабінету Міністрів України знати про стан своїх майнових прав на спірні земельні ділянки до їхнього вилучення.

Касаційний суд вказав, що бездіяльність Кабінету Міністрів України та його постійно діючого робочого органу, створеного для встановлення обставин вибуття земельних ділянок лісового фонду із державної власності, не спростовує його можливості та обов`язку знати про ці обставини.

Водночас і прокурор був обізнаний про факт незаконного вибуття із державної власності земель лісового фонду ще з 2008 року.

Таким чином, Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року у справі №372/4972/14, на яку посилається суд першої інстанції, наголосив, що прокурор звернувся до суду із спливом строку позовної давності.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що факт не звернення із окремими заявами про сплив позовної давності деяких учасників справи №372/4972/14 лише обумовив не застосування строку позовної давності до вимог прокурора до даних осіб, але жодним чином не може обмежити право звернення із заявами про сплив строку позовної давності відповідачів у справі №372/5701/23, які не брали участі у судовому розгляді у справі 372/4972/14.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково пов'язав початок відрахування строку позовної давності із датою набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, а не з обізнаністю прокурора про можливі порушення інтересів держави.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 набувалася ділянка із цільовим призначенням житлової і громадської забудови, жодна її вина у помилці державних органів при зміні цільового призначення земельних ділянок, що відбулася більше 15 років тому, відсутня.

Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, зауважила, що втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом з легітимною метою, розглядається як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлено справедливий баланс між інтересами суспільства, пов'язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яке зазнає таке втручання.

У пункті 80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гладишева проти росії» зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Помилки або недоліки в роботі органів державної влади повинні працювати на користь постраждалих від них осіб, особливо, за відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Посилаючись на викладене, просила рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року у частині витребування із володіння ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровим номером :03:001:0002 площею 2,2713 га та з кадастровим номером :03:001:0029 площею 7,5637 га, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом Берлач Г.В. в інтересах відповідача ОСОБА_4 , зазначено, що постановою Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №372/4972/14, висновки якої суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, не встановлювалися будь-які обставини щодо відповідача ОСОБА_4 , проте встановлено факт обізнаності органів прокуратури про вибуття спірних земельних ділянок з власності держави ще у 2008 році. Вважає, що саме з цього моменту починається облік строку позовної давності.

Вказує, що відмовляючи у застосуванні наслідків спливу такого строку, суд першої інстанції допустився помилки, зазначивши, що початок строку позовної давності слід обраховувати із дати набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку.

Просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року у частині витребування з володіння ОСОБА_4 земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:006:0135, площею 0,9155 га; :03:006:0134 площею 0,9156 га; :03:006:0137 площею 0,9155 га; :03:006:0138 площею 0,8351 га, а також в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_10 у апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, зокрема щодо обрахування моменту відліку строку позовної давності.

Крім того, вважає, що судом неправильно застосовано приписи частини четвертої статті 82 ЦПК України, яка визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, судом не враховано, що відповідачі, зокрема і ОСОБА_10 не брали участі при розгляді справи №372/4972/14, жодних позовних вимог до них не було заявлено та жодних обставин не встановлено.

Додатково зазначила, що судом першої інстанції безпідставно здійснене нічим не підкріплене припущення про те, що відповідачі були обізнані та усвідомлювали факт неправомірності набуття права власності, з огляду на наявність судових спорі. Зауважила, що жодна правова норам не покладає на покупця обов`язку перевіряти наявність судових спорів щодо земельних ділянок. Тим більше, що кадастрові номери спірних земельних ділянок не співпадають із кадастровими номерами земельних ділянок у справі № 372/4972/14, отже навіть гіпотетично не могли бути відображені при дослідженні Єдиного державного реєстру судових рішень. У свою чергу, при укладенні договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок були відсутні будь-які заборони, наявність яких відповідно до чинного законодавства має перевіряти нотаріус при посвідченні угоди.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині витребування земельної ділянки у ОСОБА_11 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 у поданій ним апеляційній скарзі також посилається на помилковість висновків суду про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Зауважує, що законодавцем початок відліку строку позовної давності пов'язується не з моментом набуття права власності кінцевим власником, а з моментом потенційної обізнаності власника (або прокурора як представника держави) про можливі порушення.

Вважає також хибним висновок суду першої інстанції про те, що будь-яка юридична чи фізична особа не могла законно набути право власності на спірні земельні ділянки, в тому числі як перші набувачі, так і відповідачі по справі. Так, зокрема, відповідно до висновків постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №359/3373/16 від 23.11.2021 року, лісові землі, на відміну від земель водного фонду, можуть законно перебувати у приватній власності громадян (саме така позиція і обумовлює ефективний спосіб захисту права власності на дану категорію земель шляхом подання віндикаційного, а не негаторного позову).

Просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року в частині задоволення вимог про витребування від ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0405 площею 1,831 га та стягнення судового збору. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_12 відмовити повністю.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах відповідача ОСОБА_3 , його представник - адвокат Максюк С.І. зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, не проаналізував їх обґрунтування.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції послався на обставини, преюдиційно встановлені постановою Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №372/4972/14 однак не врахував, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не брали участі при розгляді справи №372/4972/14, в якій щодо них не було заявлено жодних позовних вимог та не встановлено жодних обставин.

Посилається на обізнаність прокурора про факт незаконного вибуття із державної власності земель лісового фонду з 2008 року, що підтверджено висновками Верховного Суду у справі №372/4972/14, якими підтверджено, що прокурор звернувся до суду з позовними вимогами про витребування земельних ділянок зі спливом строку позовної давності.

Просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відзивів на апеляційні скарги Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Шаповал Б.А., представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крезе О.О., представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Максюк С.В. підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор Київської обласної прокуратури Недвига Н.О. та представник Київської обласної державної адміністрації - Новицька А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу Київського апеляційного суду без вручення адресату із відміткою Укрпошти про «відсутність адресата за вказаною адресою».

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги Київської обласної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування у відповідачів земельних ділянок, суд першої інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки мають лісогосподарське призначення, внаслідок незаконної зміни цільового призначення землі неправомірно зареєстроване речове право на лісогосподарські землі. Суд дійшов висновку, що законно набути права власності на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення із земель державної власності не могла будь-яка фізична чи юридична особа, в тому числі як перші набувачі так і відповідачі у справі, які були обізнані та усвідомлювали факт неправомірності набуття права власності, з огляду на наявність судових спорів. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні поданих відповідачами заяв про застосування наслідків спливу строку позовної давності, пославшись на те, що незаконність передачі у приватну власність земельних ділянок була встановлена постановою Верховного Суду від 05.07.2023 року, відповідачами право власності на спірні ділянки набуто в 2021 році і після, а прокурор звернувся до суду з позовом 13.11.2023 року, тобто в межах визначеного законом строку.

Колегія апеляційного суду з такими висновками не погоджується.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що постановою Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 372/4972/14 задоволено позов прокурора Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про витребування спірних земельних ділянок: від ОСОБА_13 кадастровий номер :03:007:0055, від ОСОБА_14 кадастровий номер :03:006:0146, від ОСОБА_15 кадастровий номер :03:006:0154, від ОСОБА_16 кадастровий номер :03:007:0058, від ОСОБА_17 кадастровий номер :03:006:0171, від ОСОБА_18 кадастрові номери :03:008:0005, :03:008:0011, :03:001:0007, :03:008:0018, :03:008:0009, :03:008:0012, :03:008:0013, :03:008:0014, :03:008:0015, :03:008:0019, :03:008:0020, :01:001:0008, :03:006:0135, :03:006:0134, :03:006:0136, :03:006:0137, :03:006:0138, :03:006:0139, :03:001:0004, :03:001:0005, :03:001:0006, :03:006:0016, від ОСОБА_19 кадастровий номер :03:007:0057, від ОСОБА_20 кадастрові номери :03:008:0006, :03:008:0007, :03:008:0008, :03:008:0009, :03:008:0010.

В ході виконання вищевказаної постанови встановлено, що за час перебування справи у провадженні судів різних інстанцій, відповідачами вчинялись дії щодо поділу, об`єднання та відчуження частини наведених земельних ділянок, внаслідок чого утворились нові земельні ділянки, а також змінилися власники витребуваних земельних ділянок.

Так, витребувані зазначеною постановою Верховного суду від 05.07.2023 у справі № 372/4972/14 від ОСОБА_18 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:008:0005, :03:001:0004, :03:008:0016, :03:001:0005 згідно акту приймання-передачі від 04.08.2020 №2033, 2034 передано до статутного капіталу ТОВ «Глобал Ленд». В подальшому, на підставі заяви про об`єднання, за рахунок вказаних ділянок утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0030 площею 3,8371 га, яку згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано 08.09.2020 за ТОВ «Глобал Ленд».

На підставі заяви ТОВ «Глобал Ленд» від 27.01.2021 № 5 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:0030, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0014 площею 1,0553 га, :03:008:0040 площею 0,1346 га, :03:008:0039 площею 0,13 га, :03:008:0038 площею 0,13 га, :03:008:0037 площею 0,13 га, :03:008:0043 площею 0,127 га, :03:008:0044 площею 0,1287 га, :03:008:0033 площею 0,13 га, :03:008:0034 площею 0,13 га, :03:008:0035 площею 0,135 га, :03:008:0036 площею 0,1395 га, :03:001:0011 площею 0,1396 га, :03:001:0012 площею 0,135 га, :03:001:0013 площею 0,1314 га, :03:001:0019 площею 0,1312 га, :03:001:0018 площею 0,13 га, :03:001:0017 площею 0,1291 га, :03:001:0016 площею 0,1309 га, :03:001:0015 площею 0,1362 га, :03:001:0020 площею 0,1526 га, :03:008:0041 площею 0,1224 га, :03:008:0042 площею 0,1286 га.

На підставі ряду договорів купівлі-продажу від 23.10.2021 ТОВ «Глобал Ленд» відчужило на користь ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:008:0040 площею 0,1346 га, :03:008:0039 площею 0,13 га, :03:008:0038 площею 0,13 га, :03:008:0037 площею 0,13 га, :03:008:0043 площею 0,127 га, :03:008:0044 площею 0,1287 га, :03:008:0033 площею 0,13 га, :03:008:0034 площею 0,13 га, :03:008:0035 площею 0,135 га, :03:008:0036 площею 0,1395 га, :03:008:0041 площею 0,1224 га, :03:008:0042 площею 0,1286 га.

На підставі договорів купівлі-продажу від 26.10.2021 та 23.12.2021 ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_3 вищеперелічені земельні ділянки.

Разом з цим, на підставі заяви ТОВ «Глобал Ленд» від 13.09.2023 № 1602 про об`єднання земельних ділянок за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0011 площею 0,1396 га, :03:001:0012 площею 0,135 га, :03:001:0013 площею 0,1314 га, :03:001:0014 площею 1,0553 га, :03:001:0019 площею 0,1312 га, :03:001:0018 площею 0,13 га, :03:001:0017 площею 0,1291 га, :03:001:0016 площею 0,1309 га, :03:001:0015 площею 0,1362 га, :03:001:0020 площею 0,1526 утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0002 площею 2,2713 га, яку на підставі договору купівлі-продажу № 1761 від 10.10.2023 відчужено на користь ОСОБА_2 , яка є її власником на цей час.

Як вбачається з постанови Верховного суду від 05.07.2023 у справі № 372/4972/14 від ОСОБА_18 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0006, :03:001:0007, :03:008:0008, :03:008:0011, :03:008:0012, :03:008:0013, :03:008:0014, :03:008:0015, :03:008:0019, :03:008:0020 згідно акту приймання-передачі від 04.08.2020 передано до статутного фонду ТОВ «Глобал Ленд».

На підставі заяви про об`єднання утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0031 площею 9,3528 га.

На підставі заяви ТОВ «Глобал Ленд» від 27.01.2021 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:0031, внаслідок чого утворено земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:008:0056 площею 1,8441 га, :03:001:0021 площею 0,15 га, :03:001:0022 площею 0,15 га, :03:001:0023 площею 0,15 га, :03:001:0024 площею 0,15 га, :03:001:0025 площею 0,15 га, :03:001:0026 площею 0,15 га, :03:001:0027 площею 0,15 га, :03:001:0028 площею 0,15 га, :03:001:0029 площею 0,15 га, :03:001:0030 площею 0,15 га, :03:001:0031 площею 0,15 га, :03:001:0032 площею 0,15 га, :03:001:0033 площею 0,15 га, :03:001:0034 площею 0,15 га, :03:001:0035 площею 0,15 га, :03:001:0036 площею 0,2263 га, :03:008:0057 площею 0,157 га, :03:008:0058 площею 0,15 га, :03:008:0059 площею 0,15 га, :03:008:0060 площею 0,15 га, :03:008:0061 площею 0,15 га, :03:008:0062 площею 0,15 га, :03:008:0063 площею 0,15 га, :03:008:0064 площею 0,15 га, :03:008:0065 площею 0,15 га, :03:008:0066 площею 0,15 га, :03:008:0067 площею 0,15 га, :03:008:0068 площею 0,15 га, :03:008:0069 площею 0,15 га, :03:008:0070 площею 0,15 га, :03:008:0071 площею 0,1701 га, :03:008:0072 площею 0,974 га, :03:008:0073 площею 0,1107 га, :03:008:0074 площею 0,1444 га, :03:008:0075 площею 0,1463 га, :03:008:0076 площею 0,1402 га, :03:008:0077 площею 0,15 га, :03:008:0078 площею 0,15 га, :03:008:0045 площею 0,15 га, :03:008:0046 площею 0,15 га, :03:008:0047 площею 0,15 га, :03:008:0048 площею 0,15 га, :03:008:0049 площею 0,15 га, :03:008:0050 площею 0,15 га, :03:008:0051 площею 0,15 га, :03:008:0052 площею 0,1581 га, :03:008:0053 площею 0,15 га, :03:008:0054 площею 0,15 га, :03:008:0055 площею 0,3081 га.

Зокрема, на підставі заяви ТОВ «Глобал Ленд» від 13.09.2023 № 1602 про об`єднання земельних ділянок за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :03:008:0056 площею 1,8441 га, :03:001:0021 площею 0,15 га, :03:001:0022 площею 0,15 га, :03:001:0023 площею 0,15 га, :03:001:0024 площею 0,15 га, :03:001:0025 площею 0,15 га, :03:001:0026 площею 0,15 га, :03:001:0027 площею 0,15 га, :03:001:0028 площею 0,15 га, :03:001:0029 площею 0,15 га, :03:001:0030 площею 0,15 га, :03:001:0031 площею 0,15 га, :03:001:0032 площею 0,15 га, :03:001:0033 площею 0,15 га, :03:001:0034 площею 0,15 га, :03:001:0035 площею 0,15 га, :03:001:0036 площею 0,2263 га, :03:008:0057 площею 0,157 га, :03:008:0058 площею 0,15 га, :03:008:0059 площею 0,15 га, :03:008:0060 площею 0,15 га, :03:008:0061 площею 0,15 га, :03:008:0062 площею 0,15 га, :03:008:0063 площею 0,15 га, :03:008:0064 площею 0,15 га, :03:008:0065 площею 0,15 га, :03:008:0066 площею 0,15 га, :03:008:0067 площею 0,15 га, :03:008:0068 площею 0,15 га, :03:008:0069 площею 0,15 га, :03:008:0070 площею 0,15 га, :03:008:0071 площею 0,1701 га, :03:008:0072 площею 0,974 га, :03:008:0073 площею 0,1107 га, :03:008:0078 площею 0,15 га, :03:008:0045 площею 0,15 га, :03:008:0046 площею 0,15 га, :03:008:0055 площею 0,3081 га, утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0029 площею 7,5637 га, яку на підставі договору купівлі-продажу № 1761 від 10.10.2023 відчужено на користь ОСОБА_2 , яка є її власником на цей час.

На підставі заяви ТОВ «Глобал Ленд» від 13.09.2023 № 1603 про об`єднання земельних ділянок за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :03:008:0074 площею 0,1444 га, :03:008:0075 площею 0,1463 га, :03:008:0076 площею 0,1402 га, :03:008:0077 площею 0,15 га, :03:008:0047 площею 0,15 га, :03:008:0048 площею 0,15 га, :03:008:0049 площею 0,15 га, :03:008:0050 площею 0,15 га, :03:008:0051 площею 0,15 га, :03:008:0052 площею 0,1581 га, :03:008:0053 площею 0,15 га, :03:008:0054 площею 0,15 га, утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0002 площею 1,789 га, яку на підставі договору купівлі-продажу № 1769 від 11.10.2023 відчужено на користь ОСОБА_6 , яка є її власником на цей час.

Разом з цим, витребувані постановою Верховного суду від 05.07.2023 у справі № 372/4972/14 від ОСОБА_20 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:008:0008, :03:008:0009, :03:008:0010, на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2021 відчужено останнім на користь ОСОБА_1 та, в подальшому, на підставі заяви про об`єднання від 12.03.2021 утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0032 площею 2,8059 га, власником якої на даний час є ОСОБА_1 .

В подальшому, витребувану від ОСОБА_20 вищевказаним судовим рішенням земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0006 площею 0,9353 га на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2016 останнім відчужено на користь ОСОБА_8 , якою в подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2021 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_21 , який є її власником на цей час.

Крім того, витребувану вищевказаним судовим рішенням від ОСОБА_20 земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0007 площею 0,9353 га, останнім на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2016 відчужено на користь ОСОБА_8 , яка є її власником на цей час.

Разом з цим, витребувані від ОСОБА_18 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:0135, :03:006:0134, :03:006:0137, :03:006:0138 на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2021 відчужено на користь ОСОБА_4 , який є їх власником на цей час.

В свою чергу, витребувані від ОСОБА_18 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:006:0136 та :03:006:0139 на підставі заяви про об`єднання від 19.11.2021, об`єднано в земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0405, яку на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2022 відчужено на користь ОСОБА_5 , який є її власником на цей час.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що земельні ділянки, за рахунок яких утворені нові земельні ділянки, а також земельні ділянки витребувані в попередніх власників, належать до земель лісогосподарського призначення та вибули із власності держави всупереч вимог статей 19, 55, 56, 84 Земельного кодексу України, що підтверджується постановою Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 372/4972/14.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Дійсно, у справі № 372/4972/14судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що спірні земельні ділянки (за рахунок яких в подальшому утворені нові земельні ділянки, власниками яких стали відповідачі у справі № 372/5701/23) належать до земель державного лісового фонду у вигляді єдиного масиву, які перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», вилучені декількома масивами понад 10 га та передані у приватну власність зі зміною цільового призначення поза волею власника без відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказані вище обставини, встановленні рішенням суду, не підлягають доведенню у даній справі.

Поряд із цим, відмовляючи у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності за заявами відповідачів, суд першої інстанції допустився помилки, зазначивши, що початок такого строку слід обраховувати із дати набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів, застосованих у статті 261 ЦК України, «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Позивачу повинен довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати вказану презумпцію, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право.

Практика Верховного Суду щодо застосування позовної давності є усталеною (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц, провадження № 14-168цс18, від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц, провадження № 14-101цс18, на які посилається прокурор, та інші).

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18).

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність необхідно обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду необхідно встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, зокрема прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18).

У справі № 372/4972/14 судом встановлено наступні фактичні обставини: «прокурор подавав протести на оскаржувані розпорядження державних адміністрацій у зв`язку з їхньою невідповідністю законодавству у 2008 році.

Кабінет Міністрів України розпорядженням від 19 серпня 2009 року № 983-р «Про утворення Урядової комісії з питань захисту інтересів держави під час розпорядження землями державної власності» створив Комісію для проведення перевірки законності передачі у власність громадянам земельних ділянок державної власності на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації Київської області від 28 серпня 2008 р. N 1365, інших рішень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо відчуження таких ділянок у зоні відведення земель для будівництва кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва.

Згідно з пунктом 1 вказаного розпорядження Комісія є постійно діючим робочим органом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 розпорядженням від 19 серпня 2009 року № 983-р Комісію зобов`язано у місячний строк провести вказану перевірку та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо повернення до державної власності незаконно відчужених земельних ділянок. Голову Комісії зобов`язано інформувати щомісяця на засіданні Кабінету Міністрів України про результати проведеної роботи (пункт 4 вказаного розпорядження).

Посилання у касаційній скарзі, що Комісія не встановила порушення прав та законних інтересів держави щодо спірних земельних ділянок, тому Кабінет Міністрів України також не міг про це дізнатись є необґрунтованим, оскільки саме на позивача покладається обов`язок спростування презумпції можливості та обов`язку Кабінету Міністрів України знати про стан своїх майнових прав на спірні земельні ділянки до їхнього вилучення.

Бездіяльність Кабінету Міністрів України та його постійно діючого робочого органу, створеного для встановлення обставин вибуття земельних ділянок лісового фонду із державної власності, не спростовує його можливості та обов`язку знати про ці обставини.

Водночас і прокурор був обізнаний про факт незаконного вибуття із державної власності земель лісового фонду ще з 2008 року».

Враховуючи вказане, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що прокурор звернувся в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України зі спливом позовної давності.

Відмовляючи у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності за заявами відповідачів, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не брали участі при розгляді справі №372/4972/14.

Місцевий суд також не врахував, що станом на час набуття вказаними відповідачами права власності на спірні земельні ділянки, земельні ділянки, за рахунок яких вони були утворені, не мали будь-яких обтяжень, не перебували під арештом, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2017 року у справі №372/4972/14, яким прокурору було відмовлено в задоволенні позову про витребування земельних ділянок, набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року.

На момент ухвалення постанови Верховного Суду №372/4972/14 від 05 липня 2023 року про витребування земельних ділянок від ОСОБА_13 кадастровий номер :03:007:0055, від ОСОБА_14 кадастровий номер :03:006:0146, від ОСОБА_15 кадастровий номер :03:006:0154, від ОСОБА_16 кадастровий номер :03:007:0058, від ОСОБА_17 кадастровий номер :03:006:0171, від ОСОБА_18 кадастрові номери :03:008:0005, :03:008:0011, :03:001:0007, :03:008:0018, :03:008:0009, :03:008:0012, :03:008:0013, :03:008:0014, :03:008:0015, :03:008:0019, :03:008:0020, :01:001:0008, :03:006:0135, :03:006:0134, :03:006:0136, :03:006:0137, :03:006:0138, :03:006:0139, :03:001:0004, :03:001:0005, :03:001:0006, :03:006:0016, від ОСОБА_19 кадастровий номер :03:007:0057, від ОСОБА_20 , зазначених земельних ділянок із вказаними кадастровими номерами вже не існувало, за їх рахунок були утворені нові земельні ділянки, власниками яких на підставі договорів купівлі-продажу стали відповідачі по даній справі.

При укладенні договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок були відсутні будь-які заборони, наявність яких відповідно до чинного законодавства має перевіряти нотаріус при посвідченні угоди.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі були обізнані та усвідомлювали факт неправомірності набуття ними права власності на спірні земельні ділянки.

За змістом статті 253 ЦК України, оскільки право власності держави на спірні земельні ділянки було порушено в момент їх незаконного вибуття з державної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі Кабінету Міністрів України та прокурор довідалися або могли довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, зокрема з 2008 року, як встановлено рішеннями судів у справі 372/4972/14.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.03.2024 року у справі № 750/254/22, зазначав: «Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб».

Справу № 750/254/22 було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 (провадження 12-128гс19). Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 справу № 750/254/22 про витребування майна з чужого незаконного володіння повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку із відсутністю підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 (провадження 12-128гс19).

Враховуючи наведене, безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку позовної давності слід обраховувати з дати постанови Верховного Суду у справі №372/4972/14 від 05 липня 2023 року.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, однак безпідставно відхилив заяви відповідачів про застосування позовної давності та не врахував, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що із заявами про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції звернулись відповідачі: ОСОБА_1 (том 1 а.с. 217-119), ОСОБА_2 (том 1 а.с. 221-222), ОСОБА_4 (в особі адвоката Берлач Г.В. том 1 а.с. 224-228), ОСОБА_5 (том 1 а.с. 240-242), ОСОБА_22 (том 1 а.с. 244), ОСОБА_3 (том 2 а.с. 19-21)

Крім того, 29.01.2024 адвокат Берлач Г.В. в інтересах відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подала клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачів, в якому просила відмовити в задоволенні позову на підставі спливу позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 апеляційних скарг на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року не подали, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині вимог позову заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування майна, пред`явленого до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування майна від ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зроблені за неправильного застосування судом норм матеріального права, які врегульовують порядок застосування строку позовної давності, апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування майна у звязку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - адвоката Максюка Сергія Вікторовича, представника ОСОБА_4 - адвоката Берлач Ганни Вікторівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2024 року в частині задоволення позову заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування майна, пред`явленого до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також в частині стягнення з вказаних осіб судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування земельних ділянок від:

ОСОБА_3 з кадастровими номерами: :03:008:0040 площею 0,1346 га, :03:008:0039 площею 0,13 га, :03:008:0038 площею 0,13 га, :03:008:0037 площею 0,13 га, :03:008:0043 площею 0,127 га, :03:008:0044 площею 0,1287 га, :03:008:0033 площею 0,13 га, :03:008:0034 площею 0,13 га, :03:008:0035 площею 0,135 га, :03:008:0036 площею 0,1395 га, :03:008:0041 площею 0,1224 га, :03:008:0042 площею 0,1286 га;

- ОСОБА_1 - з кадастровим номером :03:008:0032 площею 2,8059 га;

- ОСОБА_2 - з кадастровими номерами :03:001:0002 площею 2,2713 га та :03:008:0029 площею 7,5637 га;

- ОСОБА_6 - з кадастровим номером :03:008:0002 площею 1,789 га;

- ОСОБА_4 - з кадастровими номерами :03:006:0135 площею 0,9155 га, :03:006:0134 площею 0,9156 га, :03:006:0137 площею 0,9155 га, :03:006:0138 площею 0,8351 га;

- ОСОБА_5 - з кадастровим номером :03:006:0405 площею 1,831 га, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.