ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3811/24

Провадження № 22-ц/820/513/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024 року, суддя Цідик А.Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В серпні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року в розмірі 53154,82 грн., що складається із заборгованості за кредитним договором в сумі 34894,02 грн., суми інфляційних втрат 15122,06 грн., 3% річних 3138,74 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову вказало, що 16.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200505457, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12524,87 грн., із встановленим строком користування з 16.04.2016 року по 16.04.2018 року. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, згідно з якою позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором №200505457.

Станом на 20.08.2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором становив 34894,02 грн., з яких 11973,99 грн. заборгованості за кредитом та 22920,03 грн. заборгованості за відсотками.

Зазначив, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року становитиме 34894,02 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних - 3138,74 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 15122,06 грн., а всього 53154,82 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що станом на 03.07.2019 ОСОБА_1 у повному обсязі були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року.

Позичальником сплачено заборгованість за кредитним договором у повному обсязі на рахунок ТОВ «ФК «Фагор» до відступлення 20.07.2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» прав вимоги за даним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс».

Суд зауважив, що покладення на позичальника, як споживача банківських послуг, ризику настання наслідків нікчемності правочину, укладеного між його кредиторами, обов`язку повторної сплати заборгованості по одному й тому ж самому кредиту, при цьому вже у збільшеному розмірі, є незаконним.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначив, що станом на сьогодні ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним належним кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року.

Сплата відповідачем коштів на користь інших кредиторів, які є неналежними, оскільки договори про відступлення на їх користь прав вимоги визнано судом недійсними, не свідчить про належне виконання позичальником зобов`язань за відповідним кредитним договором.

Розгляд справи проведено судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 16.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200505457, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12524,87 грн., із встановленим строком користування з 16.04.2016 року по 16.04.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

23.05.2016 року згідно з рішенням правління НБУ України №14/БТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Згідно з фотокопіями квитанцій, наданих ОСОБА_1 до суду, останній здійснював перерахунок коштів 13.05.2016 року в сумі 1000 грн. на користь ПАТ «Банк Михайлівський», 19.08.2016 року 3000 грн. на користь ТОВ «Фагор», 02.12.2016 1000 грн. на користь ТОВ «Міра Фінас», 27.12.2016 року 5000 грн. на користь ТОВ «Міра Фінас», 18.01.2017 1000 грн. на користь ТОВ «Міра Фінас», 17.02.2017 1000 грн. на користь ТОВ «Міра Фінас», 29.03.2017 1000 грн. на користь ТОВ «Технологічні промислові рішення»,16.05.2017 2000 грн. на користь ТОВ «Технологічні промислові рішення», 19.07.2017 4000 грн. на користь ТОВ «БТК ШТАЙН», та 14.08.2017 920 грн. на користь ТОВ «Старсінгбуд». Призначення платежу зазначено як «платіж згідно кредитного договору №200505457 від 16.04.2016 року, ОСОБА_1 ».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі №910/11298/16 задоволено. Рішення Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року №1905, а саме, зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 року №1 і №2; визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 року №1 та від 20.05.2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу; визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор»; зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 року №1 і №2; визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 року №1 та від 20.05.2016 року №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 року №1 та додатках до нього.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно із розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року становить 34894,02 грн. основної суми заборгованості, 11973,99 грн. заборгованість кредитом, 22920,03 грн. заборгованість за відсотками; сума збитків з урахуванням 3% річних за період з 09.08.2021 року по 07.08.2024 року - 3138,74 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період з 09.08.2021 року по 07.08.2024 року - 15122,06 грн., а всього 53154,82 грн.

Ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» 16.04.2016 року укладено кредитний договір №200505457 у вигляді анкети-заяви, відповідно до якого відповідач отримав 12524,87 грн. на банківський рахунок, відкритий у Банку.

Відповідно до п. 1 договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», новий кредитор набуває права вимоги до позичальників зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).

Позивачем до суду не було надано жодного документу, який би підтверджував перехід права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс». Долучений витяг з реєстру боржників до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 10.07.2020 року не містить інформації щодо відступленого права вимоги до відповідача за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року, у зв`язку з чим колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).

Суд першої інстанції, встановивши обставину щодо відсутності доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №200505457 від 16.04.2016 року до позивача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову з огляду на відсутність порушеного права, в подальшому мотивуючи судове рішення дійшов суперечливих висновків щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань, право вимоги щодо яких перейшло до ТОВ «Діджи Фінас».

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду про належне виконання позичальником кредитних зобов`язань правового значення для вирішення справи не мають, у зв`язку з чим колегією суддів до уваги не приймаються.

За встановлених вище обставин рішення суду у відповідній частині підлягає зміні з урахуванням мотивів, викладених у даній постанові. В решті рішення суду підлягає залишенню без з мін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С.Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова