ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/95/25Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М
Провадження № 22-ц/817/369/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Качура С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Качура Семена Васильовича на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року, постановлену суддею Сіянко В.М. у цивільній справі №604/95/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у повномасштабній війні з російською федерацією, у період з 18 квітня 2023 року по час його загибелі.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Качур С.В. просить ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що юридичний факт перебування ОСОБА_1 на утриманні встановлюється саме в порядку окремого провадження. Факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , допомога якого була основним джерелом для її існування, надає заявниці право на отримання одноразової грошової допомоги та й інших соціальних гарантій. Між заявницею та заінтересованою особою спору немає. Встановлення факту перебування на утримання є лише передумовою для звернення до Міністерства оборони України щодо одноразової грошової допомоги. Іншого шляху для підтвердження даного факту не існує.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Качура С.В., який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що факт, про встановлення якого просить заявниця, пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір повинен вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 4 статті 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас, ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги, що призначається та виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії військового стану, на підставі наказу Міністерства оборони України № 45 від 25 січня 2023 року.

У якості заінтересованої особи заявниця визначила Міністерство оборони України.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Крім цього, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Тому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також у пункті 106 цієї постанови вказано, що між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Оскільки у справі, яка переглядається, заявниця не посилалась на прийняття в позасудовому порядку жодних рішень органів державної влади або місцевого самоврядування щодо фактів, які мають юридичне значення, а навпаки, звернулася до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту, який належить встановлювати в судовому порядку за правилами ЦПК України, то є помилковими висновки суду першої інстанції про наявність спору про право.

При розгляді заяви ОСОБА_1 суд повинен з`ясувати наявність заінтересованих осіб, які мають правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , з`ясувати коло його спадкоємців та вирішити питання про залучення їх до участі у справі.

Виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, тільки заперечення зазначених осіб проти вимог ОСОБА_1 можуть свідчити про наявність спору про право.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качура Семена Васильовича задовольнити.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.