Провадження № 22-ц/801/735/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуСправа № 127/36042/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: представника позивача Пономаренка Д.Ю., представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/36042/24 запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року,яке ухвалила суддя Борисюк І.Е. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 20 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2024 року ТОВ «Коллект центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи її тим, що 20 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан», а також ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договори № 3040200 і № 4343457, відповідно, згідно яких відповідач отримав кошти в кредит.

16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 16/12-2021-43, у відповідності до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за договором № 3040200, які 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» на підставі договору № 10-03/2023.

Крім того, 24 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 24/01-2022, у відповідності до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за договором № 4343457, які 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» на підставі договору № 10-01/2023.

Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. За договором про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року заборгованість становить 156 680 грн, з яких: 20000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту); 135280 грн сума заборгованості за відсотками; 1400 грн сума заборгованості за комісією. Проте, позивач, посилаючись на принципи розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 133680 грн, з яких: 20000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту); 112280 грн сума заборгованості за відсотками; 1400 грн сума заборгованості за комісією. За договором про надання споживчого кредиту № 343457 від 20 червня 2021 року заборгованість становить 22100,27 грн, з яких: 6700 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту); 15276 грн сума заборгованості за відсотками; 107,20 грн інфляційні збитки; 17,07 грн 3 % річних.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року в сумі 133680 грн і за договором про надання споживчого кредиту № 343457 від 20 червня 2021 року в сумі 22100,27 грн, а також судовий збір в розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість:

- за договором № 4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 22100,27 грн, з яких: 6700 грн заборгованість по тілу кредиту; 15276 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 17,07 грн 3 % річних за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року; 107,20 грн інфляційні втрати за лютий місяць 2022 року;

- за договором № 3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 133680 грн, з яких: 20000 грн заборгованість по тілу кредиту; 112280 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 1400 грн заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» судовий збір в сумі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Рябов Д.С. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його частково незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути: 1). за договором №4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 10411 грн, з яких: 6700 грн заборгованість по тілу кредиту; 3711 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2). за договором №3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 25280 грн, з яких: 20000 грн заборгованість по тілу кредиту; 5280 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. Стягнути із ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 15000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стягнутий із відповідача розмір нарахованих відсотків за кредитними договорами №4343457 та №3040200, є непропорційно великою сумою компенсації, сума яких є більшою розміру наданих кредитів, а визначений договором розмір процентної ставки становить істотний дисбаланс на шкоду прав споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 20 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит №3040200, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту.

Того ж дня, 20 червня 2021 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 3040200, відповідно до умов якого фінансова установа зобов`язалась надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 20000 грн на споживчі потреби строком на 30 днів з 20 червня 2021 року до 20 липня 2021 року. В свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Крім того, 20 червня 2021 року, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна», ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредит №4343457, відповідно до умов якого останнє зобов`язалось надати відповідачу кредит в сумі 6700 грн строком на 30 днів шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4343457 від 20.06.2021 (п. 1.4. кредитного договору). Також розділом 3 цього кредитного договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування) процентів та зміни процентів. (а.с. 11зв.)

Відповідач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Також відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 10.8. кредитного договору).

16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, у відповідності до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором № 3040200 від 20 червня 2021 року.

Згідно із п. 6.1.4. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після повної оплати фінансування з моменту підписання Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого Права вимоги.

16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було складено вищевказаний акт.

20 грудня 2021 року на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило фінансування, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, у відповідності до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором № 3040200 від 20 червня 2021 року.

Згідно із п. 5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було складено вищевказаний акт.

Крім того, 24 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 24-01/2022, у відповідності до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором № 4343457 від 20 червня 2021 року.

Згідно із п. 6.1.4. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого Права вимоги.

24 січня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було складено і підписано вищевказаний акт.

24 січня 2022 року на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило фінансування, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором № 4343457.

Згідно із п. 5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було складено вищевказаний акт.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачу грошові кошти за двома споживчими кредитами, ним не повернуті, тому підлягає стягненню з нього на користь позивача заборгованість (за двома споживчими кредитам), за тілом кредиту, відсотки з урахуванням умов договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування, а також інфляційні та 3% річних.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Рябов Д.С., фактично визнає суму заборгованості за договором №4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 10411 грн, з яких: 6700 грн заборгованість по тілу кредиту; 3711 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, а також за договором №3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 25280 грн, з яких: 20000 грн заборгованість по тілу кредиту; 5280 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. Не погоджується лише з висновками суду першої інстанції про стягнення відсотків за договором № 4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 15276 грн; 17,07 грн 3 % річних за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року; 107,20 грн інфляційні втрати за лютий місяць 2022 року, а також про стягнення за договором № 3040200 від 20 червня 2021 року заборгованості по відсоткам в розмірі 112280 грн та заборгованості за комісією в розмірі 1400 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Із вказаних норм права та із аналізу матеріалів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування.

Втім, стягуючи відсотки за користування кредитом № 4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 15276 грн та за користування кредитом № 3040200 від 20 червня 2021 року заборгованості по відсоткам в розмірі 112280 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказані проценти були нараховані поза межами строку дії договорів, який по кожному становив 30 днів.

Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять, тому висновки суду про доведеність позову в цій частині є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Кредитний договір №4343457 укладений 20 червня 2021 року строком на 30 днів, тобто до 20 липня 2021 року.

Кредитний договір №3040200 укладений 20 червня 2021 року строком на 30 днів, тобто до 20 липня 2021 року.

Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України.

Відтак, посилання на умови договорів щодо автопролонгації строку кредитів без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним.

Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача.

Відповідач в апеляційній скарзі визнав позовні вимоги щодо тіла кредиту та процентів у межах строку кредитування, проте заперечив щодо продовження строку дії кредитного договору.

Виходячи з викладеного, встановивши відсутність згоди відповідача на автопролонгацію за наявності заборгованості, заперечення відповідача щодо продовження строку кредитних договорів, враховуючи положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад тридцять днів, який було визначено кредитними договорами.

У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитами за межами строку кредитування відсутні.

Таким чином, за договором про надання споживчого кредиту №4343457 від 20 червня 2021 року підлягають стягненню відсотки за період з 20 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, в розмірі 3819 грн (6700 грн тіло кредиту х 1,90% х 30 днів).

За договором про надання споживчого кредиту №3040200 від 20 червня 2021 року підлягають стягненню відсотки за період з 20 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, в розмірі 5280 грн (20000 грн тіло кредиту х 0,88% х 30 днів).

Колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення виконання грошового зобов`язання припало на період з 24 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, що становить: 6700 грн (сума заборгованості по тілу кредиту) х 30 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 16,52 грн.

Інфляційні втрати за лютий місяць 2022 року, становлять: 6700 грн (сума заборгованості по тілу кредиту) х 101,6 % = 6807,20 грн - 6700 грн = 107,20 грн.

Таким чином, за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 16,52 грн та інфляційні втрати в сумі 107,20 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення комісії, апеляційний суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 констатувала, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

В справі що розглядається в пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року, передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту 1400 грн, яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Колегія суддів звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 1400 грн в є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, позивачем у договорі не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту.

Оскільки встановлення такої плати (без конкретизації які саме послуги кредитор надає за плату) суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», тому положення Договору про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 рокупро сплату позичальником комісії є нікчемними (див. пункт 31.33 постанови ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19), а відтак нарахування кредитором комісії в розмірі 1400 грн є безпідставним та не може враховуватися при визначенні розміру заборгованості, тому в стягненні комісії слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість: за договором про надання споживчого кредиту №4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 10642,72 грн, з яких: 6700 грн заборгованість по тілу кредиту; 3819 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 16,52 грн 3% річних за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року; 107,20 грн інфляційні втрати за лютий місяць 2022 року; за договором про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 25280 грн, з яких: 20000 грн заборгованість по тілу кредиту; 5280 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 142 ЦПК України).

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги позивача задоволені на 23,06 % (розрахунок 35922,72 грн (задоволена частинна вимог) х 100 : 155780,27 грн (ціна позову) = 23,06 %), а вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Д.С. задоволені на 76,94 % (100% - 23,06%).

Позивачем при зверненні в суд з позовом сплачено 3028 грн судового збору, з яких відповідачем належить відшкодувати позивачу 698,26 грн = (3028 грн х 23,06 % задоволена частина позовних вимог).

Відповідачем ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги сплачено 4542 грн, з яких позивачем йому має бути відшкодовано 3494,61 грн = (4542 грн х 76,94 % відмовлена частина позовних вимог).

Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн, надавши документи на підтвердження цих витрат.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки зазначений розмір є неспівмірним із складністю даної справи, справа є незначної складності, а також те, що позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, надавши документи на підтвердження цих витрат.

Однак, враховуючи, що справа є незначної складності, а також те, що апеляційна скарга задоволена частково, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача складає в сумі 5698,26 грн (5000 грн витрати на правничу допомогу + 698,26 грн судовий збір за подання позовної заяви), а загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню на користь відповідача складає в сумі 13494,61 грн (10000 грн витрати на правничу допомогу + 3494,61 грн судовий збір за подання позовної заяви).

Разом з тим, оскільки ч. 10 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, позивачем, на яку покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована відповідачу різниця між зазначеними сумами, що становить 7796,35 грн (13494,61 грн 5698,26 грн).

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 155780,27 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість:

- за договором про надання споживчого кредиту №4343457 від 20 червня 2021 року в розмірі 10642,72 грн, з яких: 6700 грн заборгованість по тілу кредиту; 3819 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 16,52 грн 3% річних за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року; 107,20 грн інфляційні втрати за лютий місяць 2022 року;

- за договором про споживчий кредит №3040200 від 20 червня 2021 року в розмірі 25280 грн, з яких: 20000 грн заборгованість по тілу кредиту; 5280 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7796,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.