Справа № 461/4509/24 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2780/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В., Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання членом сім`ї,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання членом сім`ї ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув його брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був призваний на військову службу по мобілізації 04.03.2022. 12.04.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що був єдиним членом сім`ї ОСОБА_3 до дня його смерті. Батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , померли, батько ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати 01.10.2021. ОСОБА_3 був неодружений, дітей не мав. До його призову на військову службу брати проживали разом і були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки щодо утримання житла, вели спільне господарство, мали спільні витрати і спільне харчування, піклувалися один про одного і надавали взаємну допомогу. Визнання членом сім`ї ОСОБА_3 необхідно позивачу для оформлення спадкового майна. У спадкову масу входить частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний бокс в гаражному кооперативі №15 у м. Львові, гроші та дивіденди.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув його брат ОСОБА_3 , який був призваний на військову службу по мобілізації 04.03.2022. 12.04.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 . Зазначає, що він був єдиним членом сім`ї ОСОБА_3 до дня його смерті. Батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , померли, батько ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати 01.10. 2021. ОСОБА_3 був неодружений, дітей не мав. До його призову на військову службу проживали разом і були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки щодо утримання житла, вели спільне господарство, мали спільні витрати і спільне харчування, піклувалися один про одного і надавали взаємну допомогу. Визнання членом сім`ї ОСОБА_3 необхідно позивачу для оформлення спадкового майна. У спадкову масу входить частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний бокс в гаражному кооперативі №15 у м. Львові, гроші та дивіденди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Представник Львівської міської ради у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, був належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув брат позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був призваний на військову службу по мобілізації 04.03.2022.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописки позивач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 23.02.199 до для смерті був також зареєстрований ОСОБА_3 , 1981 р.н.

Як вбачається із Акту № 84 від 21.11.2022, складеного ЛКП «Житловик-С», ОСОБА_3 «зі слів сусідів», проживав за адресою АДРЕСА_2 до 28.08.2022, тобто до моменту мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

У постановах від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (провадження № 12-45гс21) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вимогами про визнання членом сім`ї загиблого брата, позивач покликався на те, що це необхідно йому для оформлення спадкових прав та для отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12.12.2023 у справі № 464/7033/23 позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті брата ОСОБА_3 , терміном на один місяць з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2023 у справі № 464/7035/23 позивачу визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_1 , строком один місяць, який починається з дня набранням рішенням суду законної сили.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на оформлення права власності на майно, на яке відсутні правоустановлюючі документи: гараж в гаражному кооперативі та садовий будинок у садовому кооперативі, гроші та девіденди.

Крім цього позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до органу місцевого самоврядування, управління соціального захисту, із заявою та відповідними документами для отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Також районний суд правильно звернув увагу на те, що на підтвердження вимог позовної заяви про визнання членом сім`ї загиблого брата, позивач надав лише Акт №84 від 21.11.2022, складений ЛКП «Житловик-С», про те, що ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_2 до 28.08.2022, тобто до моменту мобілізації. Інших доказів на підтвердження вимог про визнання членом сім`ї суду не надано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів порушення, не визнання або оспорення його прав чи інтересів відповідачем Львівською міською радою, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 18.03.2025

Головуючий

Судді