Провадження № 22-ц/801/638/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 рокуСправа № 127/29615/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року,ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення, відповідає даті його постановлення, -

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року позов ТОВ «Вінницягаз Збут» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.10.2021 по 30.04.2022 включно в розмірі 21 530,73 грн, 3% річних 1 717,42 грн, інфляційні втрати 7 543,03 грн, а всього 30 791,18 грн; а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

При ухвалені цього рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, про вирішення яких було заявлено позивачем та повідомлено про надання відповідних доказів.

24 грудня через систему «Електронний суд» представник ТОВ «Вінницягаз Збут» адвокат Мосьондз С. А. подав заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.

Заява мотивована тим, що подаючи позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ТОВ «Вінницягаз Збут» заявляло про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані після ухвалення рішення у справі.

За результатами розгляду справи було погоджено Звіт про фактично надані послуги, на які було затрачено 8 годин часу, вартість яких становить 16 000 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» 16 000,00 грн (шістнадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував те, що заявлені витрати пов`язані з розглядом цієї справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, відповідач не заявляв клопотання про їх не співмірність.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка не була обізнана про подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки заява прибула до поштового відділення ОСОБА_1 тільки 08 січня 2025 року, тобто через два дні після ухвалення судом додаткового рішення. Тільки 08 січня 2025 року було вперше надано доступ представнику відповідача у системі ЄСІТС «Електронний суд» до електронних файлів по провадженню у справі, тому відповідачка не могла заявити про не співмірність заявленої суми. Зауважує, що позивач не клопотав про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть надані після судового рішення. Звертає увагу нате, що в позовній заяві було вказано про орієнтовну суму витрат в розмірі 5 000 грн, натомість потім розмір витрат став більш ніж втричі більшим від попередньо заявленого. Суд першої інстанції не звернув уваги, що в наведеному розрахунку зазначено, що на підготовку позовної заяви затрачено 3 години, тому відповідно 6 000 грн (3 год. * 2000 грн/год), тобто це вже більше ніж зазнаечно в позовній заяві.

13 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Вінницягаз Збут» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило її залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа, яка розглядається, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), тому з урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд проводить розгляд без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- у вересні 2024 року ТОВ «Вінницягаз Збут» подало до Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій вказано, що орієнтований розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс із розглядом справи становить 3 028 грн судового збору за подання позовної заяви та 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 12, том 1);

На підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу, позивачем надано наступне:

- Договір №38AViz1193-17 про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року, укладений між Адвокатським об`єднанням "Гарант Груп" (Виконавець) та ТОВ «Вінницягаз Збут» (Замовник), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надавати комплекс послуг правової допомоги, а Замовник приймати та оплачувати їх. Строк дії вказаного договору неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод (а. с. 65 68);

- 29 серпня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 25/2 до Договору, за змістом якої конкретизовано надання виконавцем професійної правничої допомоги, що полягає у захисті прав та законних інтересів Замовника адвокатами Виконавця на стадії досудового врегулювання спору, а також в Вінницькому міському суді Вінницької області, Вінницькому апеляційному суді та касаційному цивільному суді у зв`язку із виникненням заборгованості у ОСОБА_1 за послуги з постачання газу. У пункті 4 Додаткової угоди сторони погодили, що загальна вартість послуг, що надаються Виконавцем за умовами даної Додаткової угоди розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, працевлаштованого у Виконавця, і становить 2 000 грн за годину та виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається Сторонами в актах надання послуг. Оплата вартості наданих послуг здійснюється Замовником за фактом їх надання відповідно до наданого Виконавцем рахунку-фактури протягом 10 (десяти) календарних днів з дня вступу в законну силу рішення суду у справі, визначеної п. 1 даної Додаткової угоди (п. 6. Додаткової угоди №25/2 від 29.08.2024 до Договору) (а. с. 69, том 2);

- відповідно до Звіту про фактично надані послуги за Додатковою угодою № 25/2 від 29 серпня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 № 38Viz1193-17 Виконавець та Замовник підтвердили перелік наданих послуг із зазначенням витраченого часу у сумі 8 год (а. с. 71 на звороті, том. 2).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Справа, що розглядається була розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження без виклику сторін у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказував, що орієнтовний розрахунок судових витрат позивача становить 3 028 грн судового збору (квитанція додається) та 5 000 грн витрат на правничу допомогу, при цьому позивач посилався на приписи частини 8 статті 141 ЦПК України.

Відтак твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не заявляв, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані після ухвалення рішення у справі, - є неспроможними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, виснувала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Виходячи зі змісту частини 8 статті 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені відповідними доказами, відтак на них поширюється загальне правило про надсилання їх іншій стороні та надання їй можливості подати свої заперечення.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В справі що розглядається позивач надав докази направлення відповідачці копії заяви про ухвалення додаткового рішення з доданими до неї доказами, надавши копію квитанції про відправлення № 825 з описом вкладення до цінного листа, датовані 24 грудня 2024 року (а.с.72, т.2), тобто виконав вимоги частини 9 статті 83 ЦК України.

Проте, як вбачається з відстеження відправлення № 825, воно було доставлено до відділення, яке обслуговує відповідачку, лише 08 січня 2025 року та не було вручене відповідачці в зв`язку із закінченням терміну зберігання, що не є підтвердженням вручення поштового відправлення (а.с.86, т.2). Натомість згідно витягів з системи «Електронний суд», усі документи: заява, фіксація передачі судової справи раніше визначеному складу суду, рішення, надійшли на електронну адресу представника відповідачки лише 08 січня 2025 року (а.с.87-91, т.2).

Отже, постановивши додаткове рішення 06 січня 2025 року, суд першої інстанції не переконався в тому, що відповідачка не могла заявити про не співмірність заявлених витрат на правничу допомогу, оскільки їй не було відомо про розгляд судом заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відтак суд першої інстанції безпідставно виснував, що відповідачка не заявила про не співмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу, не зважив, що в даному випадку не було дотримано принципу змагальності судового процесу і відповідач з об`єктивних причин не могла висловити свою позицію.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та з огляду на вищевикладене апеляційний суд досліджує питання не співмірності витрат позивача на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачка в апеляційній скарзі звертає увагу на не співмірність витрат позивача на правничу допомогу та їх невідповідність попередньому орієнтовному розрахунку, який зазначений в позовній заяві.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд також неодноразово виснував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В справі що розглядається на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем було надано Звіт про фактично надані послуги за Додатковою угодою № 25/2 від 29 серпня 2024 року (а. с. 71 на звороті, т.2) (надалі Звіт).

Позовна заява подана до суду в лютому 2024 року, в якій зазначено, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 5 000 грн., натомість у Звіті зазначено час, витрачений на складання позову 3 години, відповідно вартість складає 6 000 грн, що уже перевищує заявлений в позові розмір. До витрат включено підготовку Клопотання (заяви) про долучення доказів від 09.10.2024 року: тривалість 1 год (2 000 грн), хоча докази повинні бути подані до суду з позовною заявою (частина 2 статті 83 ЦПК України); на ознайомлення з відзивом та підготовкою відповіді на відзив затрачено 4 години, що становить 8 000 грн, хоча, подаючи позов, позивач, з огляду на приписи цивільного процесуального Кодексу, повинен був розраховувати, що відповідачка подасть відзив і він матиме право подати відповідь на відзив.

Отже, з урахуванням наведеного орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, заявленого у позовній заяві (5 000 грн), з урахуванням значного перевищення остаточного розміру таких витрат, зазначених у Звіті (16 000 грн), з урахуванням того, що всі дії, які були вчинені представником позивача у справі, були передбачуваними на момент подання позовної заяви, апеляційний суд виснує, що позивач не довів потребу враховувати іншу ніж була заявлена суму витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу(частина 3 статті 134 ЦПК України).

Тому розмір витрат на правничу допомогу, понесені позивачем в розмірі 5 000 гривень слід стягнути з відповідачки, з огляду на приписи частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, та врахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є помилковими, до яких суд прийшов із неправильним застосуванням норм процесуального права, які регулюють питання розподілу витрат на правничу допомогу, не зважив на відсутність повідомлення відповідачки про розгляд цього питання судом та неможливість в зв`язку із цим подати свої заперечення.

Тому апеляційну скаргу відповідачки слід задовольнити, а додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» про розподіл витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут», , місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, Вінницька область;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз», , місцезнаходження: провулок К. Широцького, буд. 24, м. Вінниця, Вінницька область.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало