Справа №534/3242/24
Провадження №2/534/970/24
18 березня 2025 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі суду: головуючого судді Малюк М.В.,
за участю секретаря судового засідання Савченко Я.О.,
учасники справи не з`явилися,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №8950498 від 11.02.2022 у сумі 25 000,00 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір № 8950498. Відповідно до умов цього договору відповідачу надано кредит у сумі 20 000 грн, строком на 89 з 11.02.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. 25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №25/07/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників.У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у сумі 25 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 000,00 грн заборгованість за процентами, 2 000,00 грн заборгованість за комісіями.
Відповідач у відповідності до статті 278 ЦПК України відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
13.01.2025 Комсомольським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відкрите провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначене судове засідання у справі на 13.02.2025. Відповідачеві надано строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень.
У позовній заяві представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.
У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи відкладено судом на 18.03.2025.
У судове засідання 18.03.2025 відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та згідно з вимогами частини 4 статті 223 ЦПК на підставі наявних у ній письмових доказів.
Зважаючи на це, 18.03.2025 у відповідності до вимог частини 1 статті 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені Судом.
Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 11.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний Договір № 8950498 (далі Договір, кредитний договір), кредитний договір підписано електронним підписом.
Відповідно до пункту 1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений в пункті 1.3, надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній в п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно з пунктом 1.4. Договору, виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Типом кредиту є споживчий кредит.
Сума кредиту становить 20 000,00 грн.
Кредит надається на строк - 89 днів із 11.02.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (пункти 1.2-1.3 Договору).
Пільговий період складає 29 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 12.03.2022 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 60 днів, перебіг якого починається з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 11.05.2022 (дата остаточного погашення заборгованості) (підпункти 1.3.1-1.3.2 Договору).
Згідно із пунктом 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 12.03.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11.05.2022 (останнього дня строку кредитування).
Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 7250.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Згідно із п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Відповідно до п.6.1 Договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проєкт цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції щодо укладення цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність - комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні 3 мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Кредитодавець накладає на Договір свою електронну печатку з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення Договору. Після укладення цей Кредитний договір надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. За зверненням Позичальника Товариство може повторно надати (надіслати) укладений кредитний договір на електронну скриньку Позичальника та/або виготовити і надіслати на поштову адресу Позичальника засвідчену Кредитодавцем копію цього договору в паперовому вигляді, за письмовим зверненням Позичальника (п.6.2 Договору).
Відповідно до довідки, наданої ТОВ «ФК «Елаєнс», на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елеанс» та ТОВ «Мілоан», 11.02.2024, згідно договору №8950498, було перераховано на банківську карту № НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.
25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №25/07/24, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №8950498 на загальну суму 25 000,00 грн, на підтвердження чого свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу, підписаний клієнтом та фактором.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 6.12.2024 заборгованість відповідача перед позивачем складає 25 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 000,00 грн заборгованість за процентами, 2 000,00 грн заборгованість за комісіями.
Означені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.
Даних про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.
Норми права, які застосовані Судом. Оцінка Суду.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов таких висновків.
Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтею 1054 ЦК України.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно з вимогами (стаття 1054 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали між собою електронний кредитний договір №8950498. Договір укладено зі сторони позичальника шляхом його безпосереднього підписання позивачальником відповідачем електронним підписом.
Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.
Згідно з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», укладений між сторонами договір суд кваліфікує договором про надання споживчого кредиту.
Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України.
Суд доходить висновку, що в правовідносинах з приводу яких позивачем порушено цей спір, у порушення означених вимог ЦК України, Закону про електронну комерцію, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями частини 1 статті 512 та статтею 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Суд наголошує, що відповідачем зі своєї сторони та у встановленому цивільним процесуальним законом порядку (статті 81, 83 ЦПК України) не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним кредитних зобов`язань або спростовували суму заборгованості перед позивачем або позовні вимоги взагалі.
Враховуючи те, що суд встановив факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів за цим договором у сумі 20 000,00 грн, факт їх неповернення у відповідності до умов кредитного договору та у погоджені ним строки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 у частині стягнення основної заборгованості в сумі 20 000,00 грн й заборгованості по процентах у сумі 3 000,00 грн підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що заборгованість по процентах, пред`явлена позивачем до стягнення, розрахована позивачем у відповідності до умов кредитного договору та в межах строку його дії.
Водночас суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за комісією за надання кредиту. На обґрунтування цього висновку суд зазначає таке.
Пунктом 1.5.1 Договору встановлено, що комісія за надання кредиту становить 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
16.10.2011 набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22.09.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою такого змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За загальним правилом, передбаченим статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту означених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором у відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною 1, 2 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд доходить висновку, що умови пункту 1.5.1 Договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу статті 228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 2 000 грн слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статі 137 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК).

За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Щодо розподілу витрат позивача суд зазначає таке.

Позивачем подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 9 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 02.07.2024 укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс», в особі директора Сердійчука Я.Я. та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В.;

- витяг з акту №1 про надання правової допомоги від 29.11.2024, згідно з яким АО «Лігал Ассістанс» надано наступну правову допомогу: надання усної консультації з вивчення документів 3 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6 000,00 грн.

З огляду на те, що суд не може з власної ініціативи зменшувати витрати на правничу допомогу, а відповідачем відповідне клопотання не заявлене, розподіл витрат на правничу допомогу здійснюється з урахуванням загальних правил, передбачених частиною 2 статті 141 ЦПК України.

Зокрема, ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу у розмірі 8 280,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку (23 000,00 грн (розмір задоволеного позову) х 9 000,00 грн (сума витрат на правову допомогу) : 25 000,00 грн (сума пред`явленого позову)).

У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 228,61 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку (23 000,0 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) : 25 000,00 грн (сума пред`явленого позову)).

Керуючись ст ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №8950498 від 11.02.2022 у сумі 23 000 (двадцять три тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) грн 61 (шістдесят одна) коп, витрати на правову допомогу в сумі 8 280 (вісім тисяч двісті вісімдесят) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс», , адреса: 03150, м. Київ, вулиця Гедройця Єжи, 6, офіс 521.

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя М.В.Малюк