ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/550/24 Номер провадження 22-ц/814/382/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

представника позивача адвоката Кумечко Н.С.,

представника ОСОБА_1 адвоката Приліпко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2024 року та на додаткове рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законний представник відповідачів ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області, про виділ земельної ділянки в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на сформовані в результаті поділу земельні ділянки,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_1 , відповідно до якого просила:

1) виділити в натурі 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,1261 га, що розташована на території Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, припинивши при такому виділі право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0233;

2) визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0273, площею 2,5630 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка була сформована в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233;

3) визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0274, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5631 га, що розташована на території Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, яка була сформована в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233.

4) стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі, витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником у порядку спадкування за законом 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 5,1261 га кадастровий номер :00:004:0233, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Зеленківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом іншими співвласниками є відповідачі у справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яким належить по належить по 1/4 частки вказаної земельної ділянки.

Позивач вказувала, що згоди щодо користування спільною земельною ділянкою між співвласниками не досягнуто.

Маючи намір самостійно господарювати на власній частині успадкованої земельної ділянки вона звернулась до ПП «ФОРАС-ЛЕНД» з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо її поділу, після виготовлення якої, у подальшому, було здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 та сформовано дві відокремлені земельні ділянки: :00:004:0273, площею 2,5630 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та :00:004:0274, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5631 га. Право власності на ці земельні ділянки згідно з даними державного реєстру станом на 03.05.2024 не зареєстровано.

22.04.2024 нею було направлено відповідачам в особі законного представника ОСОБА_1 пропозицію щодо поділу у натурі спільної земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233, на яку отримано відповідь 02.05.2024 (у мобільному додатку Viber), за змістом якої згоди не надано.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законний представник відповідачів ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області про виділ земельної ділянки в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на сформовані в результаті поділу земельні ділянки.

Додатковим рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року заяву представника законного представника відповідачів ОСОБА_1 - адвоката Приліпко Ірини Леонідівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 20 000 грн.

Із вказаними рішеннями не погодилась позивач ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку через свого представника адвоката Кумечко М.С. В апеляційних скаргах просила рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким її позов задовольнити повністю, а в задоволенні заяви законного представника відповідачів ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не з`ясував характер спільних правовідносин; не надав оцінки всім зібраним у справі доказам, що подавались стороною позивача; неповністю встановив всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Спір між сторонами залишився невирішеним. У справі спірним питанням є поділ успадкованої земельної ділянки та визнання права власності на неї, а не дійсність технічної документації із землеустрою щодо її поділу на дві окремі, адже навіть за відсутності такої технічної документації суд може здійснити поділ земельної ділянки між співвласниками відповідно до розміру часток кожного.Вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту прав та інтересів є належним та ефективним.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що суд, стягуючи на користь сторони відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, не враховував складність справи, яка є малозначною, не надав оцінки процесуальним документам, що подавались адвокатом сторони відповідача, які фактично містили загальні обґрунтування та посилання на норми закону без їх відповідного аналізу.

Представником сторони відповідача, адвокатом Приліпко І.Л., подано відзиви на апеляційні скарги, відповідно до яких представник просила апеляційній скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказувала, що обраний позивачкою спосіб юридичного захисту є неналежним, оскільки фактично в результаті здійсненого на замовлення позивачки поділу спільну земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0233 було поділено на дві самостійні земельні ділянки, у зв`язку із чим скасовано її державну реєстрацію, з огляду на що позовні вимоги в частині виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку із визнанням недопустимим наданого позивачкою доказу у справі - технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233, а не через відсутність спору між сторонами, як безпідставно вважає скаржник. Позиція законного представника відповідачів не зводилась до того, що позивачка не має права на поділ/виділ спільної земельної ділянки, а полягала у тому, що процедура її поділу була здійснена всупереч чинному законодавству без згоди всіх співвласників. Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення зазначено, що понесення стороною відповідача витрат на адвоката у зв`язку із подачею позову у сумі 20 000 грн є доведеним належними і достатніми доказами, а розмір таких витрат є пропорційним до предмета спору у справі.

Щодо встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, та здійснених висновків.

Як встановлено місцевим судом та не заперечувалось учасниками справи, що сторони у справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки загальною площею 5,1261 га, кадастровий номер :00:004:0233, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зеленківської сільської ради, Полтавського (Чутівського) району, Полтавської області.

Право спільної часткової власності набуте у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа № 197/2018.

ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/2 частини, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/4 частині земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.10.2019 державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В., реєстрований № 636.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 підтверджено зазначеним свідоцтвом про право на спадщину серії НОА 907460 від 17.10.2019 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 185048561 від 17.10.2019. (а.с. 13, 14 т. 1)

Відповідачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час розгляд справи є неповнолітніми в інтересах яких у справі діє законний представник (мати) ОСОБА_1 . (свідоцтва про народження а.с 112 т. 1)

Також, з матеріалів справи вбачається, що 06.11.2023 ОСОБА_2 звернулась до ПП «ФОРС-ЛЕНД» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 5,1261 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_2 (1/2). (а.с. 27)

На замовлення ОСОБА_2 сертифікованим інженером-землевпорядником ПП «ФОРС-ЛЕНД» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0233 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області. (а.с. 21-63 т. 1)

Як вбачається з цієї технічної документації земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0233, площею 5,1261 га, поділено на дві земельні ділянки: :00:004:0273, площею 2,5630 га, та :00:004:0274, площею 2,5631 га.

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 25.12.2023 вбачається, що на підставі вказаної технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Відділом № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області до Державного земельного кадастру 25.12.2023 внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0273, площею 2,5630 га, та скасовано кадастровий номер :00:004:0233. (а.с. 64-70 т. 1)

З відповіді ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вих № 29-16-0.221-2216/2-24 від 07.05.2024, наданої на адвокатський запит адвоката Приліпко І.Л., вбачається, що скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 в Державному земельному кадастрі здійснено на підставі звернення ОСОБА_2 державним кадастровим реєстратором відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. (а.с. 110 т. 1)

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 377181387 від 03.05.2024 та № 377182198 від 03.05.2024 відсутня реєстрація права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:004:0273 та :00:004:0274. (а.с. 75, 76 т. 1)

До звернення до суду із вказаним позовом, 24.04.2024 представником ОСОБА_2 за довіреністю, гр. ОСОБА_6 , на адресу законного представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 гр. ОСОБА_1 , було направлено пропозицію щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233, площею 5,1261 га, на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області. (а.с. 15-18)

З листа представника ОСОБА_1 , адвоката Приліпко І.Л., за вих № 100-І від 01.05.2024, наданого на вищевказану пропозицію, вбачається, що остання заперечувала законність здійсненого поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 на дві окремі, оскільки вона, як законний представник співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згоди на це не надавала. (а.с. 19-20 т. 1)

З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2024 за вих № 106-І представником ОСОБА_1 , адвокатом Приліпко І.Л., було скеровано до Кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника скаргу на дії інженера-землевпорядника ПП «Форас-Ленд» ОСОБА_7 щодо здійснення поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 без згоди законного представника неповнолітніх співвласників та без дозволу органу опіки та піклування згідно зі ст. 177 Сімейного кодексу України. (а.с. 103-105 т. 1)

Відповідно до Витягу з протоколу засідання № 5 від 30.05.2024 Кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника, вирішено звернутися з поданням до Держгеокадастру щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_8 (кваліфікаційний сертифікат № 011829 від 12.12.2014). (а.с. 106-108 т. 1)

Також, 07.06.2024 представником ОСОБА_1 , адвокатом Приліпко І.Л., було скеровано скаргу за вих № 112-І до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру скаргу на дії державного кадастрового реєстратора, яким було внесено до Державного земельного кадастру відомості щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233. (а.с. 155-156 т. 1)

З листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.07.2024 вих №29-28-0.215-7815/2-24 щодо розгляду скарги вбачається, що при реєстрації поділу земельної ділянки :00:004:0233 у складі документації із землеустрою відсутні будь-які документи, що підтверджують згоду співвласників, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на поділ вищевказаної земельної ділянки. Також державним кадастровим реєстратором Капицею С.М. при прийнятті 25.12.2023 рішення про поділ земельної ділянки :00:004:0233 та державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0273 та номером :00:004:0274 не враховано норми частини 4 статті 24 Закону «Про Державний земельний кадастр» та пункту 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабміну від 17 жовтня 2012 № 1051, а саме: стосовно наявності документа, що належним чином підтверджують згоду співвласників земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 на її поділ.

Згідно з наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 41-ДКР від 22.07.2024 «Про задоволення скарги ОСОБА_9 (в особі адвоката Ірини Приліпко від 07.06.2024» вирішено задовольнити скаргу відносно державного кадастрового реєстратора Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Капиці С.М., розглянути Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за вищевказані реєстраційні дії. (а.с. 160 т. 1)

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , місцевий суд виходив з того, що технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 була складена з порушенням норм чинного законодавства (частини 4 статті 24 Закону «Про Державний земельний кадастр» та пункту 110 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабміну від 17 жовтня 2012 № 1051, за відсутності згоди на поділ законного представника інших співвласників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отже, вказаний документ, згідно з приписами статті 78 ЦПК України, визнається недопустимим доказом у справі та не можу бути прийнятий судом до уваги, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 336/1136/19 зазначено, що «…виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна»; аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється».

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

При вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Відповідно до пункту 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу земельної ділянки державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі у порядку спадкування за законом набули право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0233 у відповідних частках: неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/4 частині, ОСОБА_2 1/2 частина.

Місцевий суд вірно установив, що підтверджується зібраними у справі доказами, що технічна документація із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки розроблена ПП «ФОРС-ЛЕНД» на замовлення ОСОБА_2 без відповідної згоди інших співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що є неповнолітніми, інтереси яких представляє законний представник.

Разом із тим, наявність в Державному земельному кадастрі чинного запису про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0233 у зв`язку із її поділом на підставі зазначеної технічної документації, свідчить про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0233,як об`єкт цивільних прав, з 25.12.2023 перестала існувати, з урахуванням чого вимога ОСОБА_2 про виділення в натурі 1/2 частини вказаної земельної ділянки не відповідає належному способу захисту.

Правовий режим спільної часткової власності успадкованої земельної ділянки перейшов на новоутворені в результаті поділу земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:004:0273 та :00:004:0274.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0273 та визнання за відповідачами права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0274, відповідно до розміру часток кожного у праві спільної часткової власності, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Поділ успадкованої сторонами земельної ділянки на дві окремі не є поділом майна в натурі, як об`єкта спільної часткової власності. Позовних вимог про виділ в натурі часток всіх співвласників у праві спільної часткової власності на новоутворені земельні ділянки :00:004:0273 та :00:004:0274) ОСОБА_2 не заявляла, висновку щодо можливості такого виділу з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні матеріали не містять.

Також апеляційний суд звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0273, що утворилась в результаті поділу успадкованої сторонами у справі земельної ділянки, зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і запис про її реєстрацію є чинним, тоді як відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0274 відсутні в Державному земельному кадастрі.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 2 ст. 77 ЦПК України)

Тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено саме на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 4 ст. 12 ЦПК України)

Доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив доказів, що надавались стороною позивача, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на «стандарт більшої вірогідності» при оцінці доказів у цивільному судочинстві колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки цей принцип сам по собі не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона, і не звільняє сторону, на яку покладено тягар доведення обставин, що мають у справі, від обов`язку доказування.

Суд першої інстанції надав оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, та висновків щодо відсутності спору між сторонами не робив, як безпідставно вважає скаржник.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовали, а зводяться лише до незгоди із здійсненою місцевим судом оцінкою доказів у справі.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Додатковим рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні позову відмовлено, сума витрат сторони відповідача на правничу допомогу адвоката у справі є доведеною належними і достатніми доказами, а її розмір відповідає принципу розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не враховував малозначність справи, та що процесуальні документи, які подавались адвокатом сторони відповідача у справі за своїм змістом містили лише загальні обґрунтування та посилання на норми закону без відповідного їх аналізу.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси неповнолітніх відповідачів в особі законного представника ОСОБА_1 , представляла адвокат Приліпко І.Л. У відзиві на позов було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у сумі 20 000 грн та зазначено, що докази понесення таких витрат будуть надані у строк, визначений ч. 8 ст. 41 ЦПК України. (а.с. 96-101 т. 1)

30.07.2024 (в межах п`ятиденного строку з дня проголошення рішення судом першої інстанції) до суду першої інстанції від представника відповідачів, адвоката Приліпко І.Л., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку із подачею позову у сумі 20 000 грн. До заяви долучено наступні докази: договір про надання правничої допомоги та представництва від 19.04.2024; додаткову угоду № 1 від 20.05.2024 до Договору про надання правничої допомоги та представництва від 19.04.2024; лист-повідомлення адвоката Приліпко І.Л. за вих. № 157-1 від 20.05.2024, адресоване ОСОБА_1 щодо обов`язку сплатити 20 000 грн за надані у справі адвокатські послуги; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 350 від 20.05.2024 на суму 20 000,00 грн за договором про надання правничої допомоги та представництва від 19.04.2024. (а.с. 166-172 т. 1)

31.07.2024 надійшли заперечення сторони позивача на вказану заяву, відповідно до яких адвокат Кумечко М.С. просив відмовити у задоволенні заяви адвоката Приліпко І.Л. про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі за недоведеністю факту оплати послуг. (а.с. 175-180 т. 1)

Як вбачається з Договору про надання правничої допомоги та представництва від 19.04.2024 (далі по тексту Договір), між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Юридичний альянс» в особі старшого партнера адвоката Приліпко І.Л., яка діє на підставі Статуту було укладено вказаний Договір, предметом якого, відповідно до пункту 1, є надання адвокатських послуг і супровід справ, пов`язаних із земельною ділянкою :00:004:0233. У пункті 4.2 цього Договору сторони погодили, що адвокатський гонорар встановлюватиметься в додатковій угоді, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з Додатковою угодою № 1 від 20.05.2024 до Договору визначено, що вартість послуг адвоката за супровід справи № 550/550/24 становить 20 000 грн та є фіксованим гонораром.

Факт отримання адвокатом гонорару від клієнта підтверджується відповідним листом-повідомленням адвоката, згідно з яким грошове зобов`язання в частині оплати гонорару Адвокатському об`єднанню «Юридичний Альянс» за Договором про надання правничої допомоги та представництва № б/н від 19.04.2023, з урахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 20.05.2024, а саме: за супроводження судової справи № 550/550/24, станом на 20.05.2024, виконане у розмірі 20 000,00 грн.

Також, на підтвердження фактичної оплати Шуть В.В. послуг адвоката надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 350 від 20.05.2024 на суму 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Статтею 137 ЦПК України (ч. ч. 1-3) визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). (п. 1 ч. 4 ст. 137 ЦПК України)

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до правого висновку Великої Палати Верховного Суду (яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18) (пункт 169) визначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).

В ході розгляду справи представником відповідачів, адвокатом Приліпко І.Л., подавався відзив на позовну заяву; клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 96-119 т. 1); заперечення на відповідь на відзив; клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 150-160 т. 1), тобто адвокатські послуги є реальними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки змісту та мотивуванню цих документів, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги, оскільки суд оцінює співмірність розміру правничих витрат відповідно до критеріїв, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.

Предметом позову у справі є виділ частки в натурі у спільному об`єкті права власності та визнання права власності, тобто позов містить вимоги як немайнового, так і майнового характеру. Дана справа розглядалась судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи її малозначність. У задоволенні клопотання сторони позивача про здійснення переходу до розгляду справи у порядку загального позовного провадження судом першої інстанції було відмовлено.

Віднесення судом першої інстанції справи до малозначної ще не свідчить, що сума витрат відповідача на послуги адвоката у розмірі 20 000 грн, понесених ним у зв`язку із подачею позивачем позову, є значно завищеною.

Враховуючи змішаний характер позовних вимог та ціну позову, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір таких витрат є співмірним складності справи і ціні позову.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачається підстав для скасування чи зміни додаткового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кумечко Марини Сергіївни на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2024 року тадодаткове рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 25 липня 2024 року тадодаткове рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль