ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2220/25 Справа № 215/7045/24 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М, Зубакової В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №215/7045/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки боржника у спільному майні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Легка Олена Юріївна,

на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року,

встановив:

У листопаді 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру частки боржника у спільному майні.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.08.2018 року у справі № 209/2333/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто майнову шкоду в сумі 416 000 гривень та 29.01.2019 року видано виконавчий лист.

27.09.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження № 76153038 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 209/2333/17. Винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на кошти та майно боржника. Однак, до цього часу заборгованість за вищевказаним рішенням суду залишається непогашеною.

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.2013 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить 4-х кімнатна квартира загальною площею 59,9 кв.м., житлова площа 44,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2017 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року матеріали позовної заяви адвоката Легкої О.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірне трактування Постанови Великої Палати Верховного суду від 08.06.2022 року у справі №2-591/11, просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2024 року у справі №215/7045/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що на момент звернення позивача до суду з позовою заявою у справі №215/7045/24 та станом на дату подання апеляційної скарги, заборгованість залишається непогашеною. На рахунках боржника в банківських установах відсутні грошові кошти та відсутнє нерухоме/нерухоме майно, за рахунок якого можна було б виконати рішення суду та стягнути заборгованість в примусовому порядку.

Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, оскільки, вона не грунтується на подібних правовіднисинах та порушує право позивача на судовий захист, що гарантоване Конституцією України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.08.2018 року у справі № 209/2333/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто майнову шкоду в сумі 416 000 грн. та 29.01.2019 року видано виконавчий лист.

27.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження № 76153038 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 209/2333/17. Винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на кошти та майно боржника. Однак, до цього часу заборгованість за вищевказаним рішенням суду залишається непогашеною.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.2013.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності належить 4-х кімнатна квартира загальною площею 59,9 кв.м., житлова площа 44,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2017, тобто під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 .

Повертаючи матеріали позовної заяви заявнику, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України та виходив з того, що нормами ЦПК України не передбачено право стягувача звертатися до суду з позовною заявою про визначення розміру частки боржника під час виконання судового рішення.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду та зазначає наступне.

Відповідно положень ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Разом з тим, виділення частки боржника з майна, що є у спільній власності, можливе не лише за поданням державного чи приватного виконавця.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст.371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 07 жовтня 2021 року у справі №922/3059/16 та постанові Верховного суду від 11 грудня 2024 року у справі №756/3456/19.

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм є підставою для висновку про те, що кредитор, дійсно, має право звернутися до суду з позовом про виділ частки боржника з майна, що є у спільній сумісній власності, в натурі для звернення стягнення на неї, і висновки суду першої інстанції у цій частині є законними та обґрунтованими. Разом з тим, порядок та умови реалізації такого права кредитора регламентовані ст.ст. 371, 366 ЦК України, зі змісту яких вбачається, що такий позов може бути заявлений за умови недостатності у боржника іншого майна, на яке може бути звернене стягнення (ч. 1 ст. 371, ч. 1 ст. 366 ЦК України).

Правові норми ст. 371, 366 ЦК України встановлюють для кредитора певний порядок та умови звернення до суду з позовом про виділ частки боржника із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Недотримання цих порядку та умов виключають можливість задоволення такого позову, оскільки, дані норми визначають інший спосіб захисту прав кредитора у разі, зокрема, незгоди співвласників майна на виділ в натурі частки боржника із спільного майна, що встановлено судом при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку, що нормами ЦПК України не передбачено право стягувача звертатися до суду з позовом про визначення розміру частки боржника під час виконання судового рішення, є обґрунтованими.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги в частині скасування ухвали суду першої інстанції є обґрунтованими, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Легка Олена Юріївна, задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки боржника у спільному майні до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста