Справа № 156/1493/24
Провадження № 2/156/59/25
Рядок статзвіту № 9
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Комзюк Н.Н.,

за участі секретаря судового засідання - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла вказана цивільна справа.

Відповідно до позовних вимог позивачі просять:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору та на 1/5 частину цього ж житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м. житловою площею 67,0 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі були членами колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до складу майна якого входив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Головою вказаного колгоспного двору була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до чинного законодавства, членами даного колгоспного двору, які мали право на частку по 1/5 частині у його майні станом на момент ліквідації колгоспного двору, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_4 , були позивачі та померла ОСОБА_5 . Однак, після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали правовстановлюючого документа та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. При цьому, за життя ОСОБА_5 заповіла своє майно сину ОСОБА_1 , однак при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини виявилось, що заповіт від імені ОСОБА_5 не був внесений до державного реєстру, а тому ОСОБА_1 не вступив у спадок після смерті своєї матері. При цьому, частка померлої ОСОБА_5 на майно ліквідованого колгоспного двору увійшла до складу спадкового майна, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні.

Таким чином, позивачі вказують, що через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, вони не можуть реалізовувати свої права власників, позивач ОСОБА_6 не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, а реалізувати свої права у позасудовому порядку не мають можливості.

Ухвалою суду від 18.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Також задоволено клопотання позивачів про витребування доказів, а саме спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 13.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі у судове засідання не з`явились, у позові просили розглядати справу без їхньої участі.

Представник Поромівської сільської ради у судове засідання не прибув, подав заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Суд, з урахуванням поданих заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі на підставі наданих доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Частиною 1 статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Разом з тим, колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XIIз введенням у дію Закону України «Про власність».

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні.

Статтею 126 ЦК Української РСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до витягу за вих.№203 від 15.08.2024 із погосподарської книги №1 Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області за 1991-1995 роки, відповіді Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області №30.01/14 від 18.09.2024, а також копій погосподарської книги, господарство за адресою: АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, яке належало ОСОБА_5 . Станом на 1991 рік, тобто на момент ліквідації колгоспних дворів, у даному будинку були зареєстровані п`ять його членів, а саме: ОСОБА_5 , 1930 р.н. (голова господарства); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (син); ОСОБА_2 , 1962 р.н. (невістка); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (онука); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (онука).

Отже, членами спірного колгоспного двору, які мали право на частку у його майні станом на момент його ліквідації, тобто на 15.04.1991, були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Кожен із них, як член колгоспного двору набув право на частку майна у розмірі по 1/5 частині, у тому числі й на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , який входить до складу майна колишнього колгоспного двору.

Зміна прізвищ ОСОБА_9 на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ОСОБА_12 підтверджується долученими до матеріалів справи свідоцтвами про шлюб.

Співвласник спірного житлового будинку ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконкомом Морозовичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 01.09.2014.

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

При цьому, відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на 1/5 частину спірного житлового будинку, як члена колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_5 було заведено спадкову справу за заявою її сина ОСОБА_13 про прийняття спадщини. Син спадкодавця ОСОБА_14 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 . Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися, заповіти чи спадкові договори від імені спадкодавця не посвідчувались, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 40/2024.

Пережилого подружжя також немає, що вбачається з свідоцтва про смерть чоловіка спадкодавця ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 20.12.1982).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 та довідки Поромівської сільської ради №202 від 15.08.2024 останній проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець ОСОБА_5 на момент смерті також проживала та була зареєстрована за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України, прийняв спадщину як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На дату смерті спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла після припинення колгоспного двору, вона мала право на 1/5 частку майна ліквідованого колгоспного двору, членом якого вона була. Її частка увійшла до складу спадкового майна згідно з правилами спадкування, які діяли на час відкриття спадщини після її смерті. Отже її синові ОСОБА_16 належить право на спадщину на належну спадкодавцеві 1/5 частку власності у спірному житловому будинку.

Постановою приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Башинської Л.П. №76/02-31 від 07.08.2024 позивачу ОСОБА_16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що на спірний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ.

Відповідно до довідки КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 02.10.2024 №5596/01-04 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012, не зареєстровано.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 14.02.2022 КП «Волинське обласне бюро» технічної інвентаризації», загальна площа спірного житлового будинку становить 92,1 кв.м., житлова площа 67,0 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачі та померла ОСОБА_5 , як члени колишнього колгоспного двору, на момент ліквідації колгоспного двору, мали право на частку у його майні, а саме по 1/5, однак не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності. При цьому, частка ОСОБА_5 перейшла до спадкової маси після її смерті. Однак, позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на фактично належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору, оскільки чинним законодавством право власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір не передбачене. Також, за відсутності правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок позивач ОСОБА_1 не може не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків. встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Враховуючи те, що хоч спадкодавець ОСОБА_5 та позивачі у справі не отримали правовстановлюючих документів на належну кожному з них 1/5 частину спірного домоволодіння, яке є колишнім колгоспним двором, однак правомірно набули майнових прав на вказані частки і не втратили їх, у зв`язку із чим у позасудовому порядку позивач ОСОБА_6 не може вирішити питання прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 та оформлення належної йому частки домоволодіння, як за членом колишнього колгоспного двору, а позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть реалізувати своє право на нерухоме майно колгоспного двору, як його члени, а тому суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі просили залишити судові витрати за ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину житлового будинку загальною площею 92,1 кв.м., житловою площею 67,0 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , як частку у майні колишнього колгоспного двору.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Згідно вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Поромівська сільська рада Володимирського району Волинської області, , адреса: 45311, Волинська область, Володимирський район, село Поромів, вул. Центральна, 1-б.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2025.

Суддя: Н.Н. Комзюк