ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/76/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2105/24 Категорія: 331500000 Деревенський І.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

представник заявника адвокат Топоров Олексій Юрійович;

заінтересована особа ОСОБА_1 ;

представник ОСОБА_1 адвокат Константінова Тетяна Миколаївна;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Константінова Тетяна Миколаївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константінової Тетяни Миколаївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

26.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що між заявницею та особою, відносно якої видається обмежувальний припис був зареєстрований шлюб 14.07.2001 року. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що під час шлюбу заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_1 , зокрема образ нецензурними словами, в т. ч. у присутності неповнолітнього сина, погрозами та власне застосуванням фізичної сили до неї, що і слугувало причиною виклику поліції 21.04.2024 року. Оперативним нарядом був складений протокол та виписаний терміновий заборонний припис на три дні, який не був виконаний ОСОБА_1 і він не покинув місце проживання.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2024 року та Постановою Черкаського апеляційного суду від 06.09.2024 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 697/845/24).

12.07.2024 року з вище вказаних причин шлюб було розірвано в судовому порядку рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області (справа № 697/882/24).

На даний момент заявниця та зацікавлена особа - ОСОБА_1 проживають в одному помешканні, однак здійснення психологічного та фізичного насилля в сторону заявниці не припинилося. ОСОБА_1 продовжує зловживати великою кількістю алкоголю, маючи багато вільного часу він не однократно проявляє агресію в нічний час, погрожуючи їй розправою, не дає змоги заявниці спати, закривав її на балконі, внаслідок чого змушена була просити людей знайти сина на вулиці, щоб він її впустив, так як власними силами справитись із закритими дверима вона не змогла. За проживання (комунальні послуги) в даному приміщенні зацікавлена особа - ОСОБА_1 не сплачує, чим завдає заявниці фінансових збитків. Вказує, що проживати в одному приміщенні з людиною, яка вживає багато алкоголю фізично неможливо. Паралельно з погрозами в сторону заявниці, ОСОБА_1 переслідує її знайомих та родичів психологічно погрожуючи розправою їм за спілкування з нею.

21.09.2024 року щодо ОСОБА_1 в черговий раз було здійснене психологічне та фізичне насилля у вигляді повторного побиття та нецензурних висловлювань в її сторону. Викликаний наряд поліції зафіксував подію, склав протокол та виписав терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном на 10 днів, який зацікавлена особа - ОСОБА_1 знову не виконував.

Вказує, що зацікавлена особа - ОСОБА_1 вчиняє насильство над заявницею протягом тривалого часу під час шлюбу та вже після його розірвання. Агресивні дії в сторону заявниці щоразу посилюються, почали з`являтися прояви агресії до неповнолітнього сина, що дуже негативно впливає на його психологічний стан.

З огляду на вищевикладені факти та оцінюючи поведінку зацікавленої особи ОСОБА_1 , заявниця вважає що такі дії будуть продовжуватися в її сторону, що може призвести до тяжких наслідків, як для неї, так і для дитини, тому звернулася в даною заявою до суду.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначено наступні заходи тимчасового обмеження його прав, на строк 6 (шість) місяців, а саме:

- заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, зазначивши, що права заявниці мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки ОСОБА_1 є постраждалою особою від домашнього насильства.

Не погоджуючись з рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Константінова Т.М. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник не надала суду доказів обґрунтування заяви та наявності ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому до неї та спільного сина. Вказує, що саме заявником створюються конфліктні ситуації щодо користування спірним житлом, квартирою, яка придбана у шлюбі. Вважає, що обмежувальний припис може вплинути не тільки на заінтересовану особу, який не має іншого житла, а тому не матиме можливості проживати в іншому місці, а й вплине на усталене життя спільного сина. Вказує, що заінтересована особа ОСОБА_1 не вживає алкоголь, так як постійно зайнятий особистим селянським господарством та має незадовільний стан здоров`я.

Скаржник розцінює заяву про видачу обмежувального припису як планомірні дії щодо виселення колишнього чоловіка із єдиного житла та позбавлення можливості приймати участь у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14.07.2001 року у виконавчому комітеті Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області, актовий запис № 5 розірвано (а.с.8-10). З рішення суду вбачається, що ініціатором розірвання шлюбу є заявниця ОСОБА_1 .

Звертаючись в суд з заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилається на постійне насильство з боку колишнього чоловіка та на його неадекватну поведінку.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала суду копію постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2024 року, яка була залишена в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАп та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходу громадян, що становить 170 грн. (а.с.11-17).

Так, згідно постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2024 року, суд встановив, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Його дії суд кваліфікував за ч. 1 ст. 173-2 КупАП (вчинення домашнього насильства).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19) притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.

Разом з тим, на підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_1 надала суду терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 21.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 (заявниця) була потерпілою від домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_4 . Терміновий заборонний припис виданий правоохоронними органами стосовно кривдника строком на 10 діб з 21.09. 20224 року до 31.09.2024 року та згідно якого зобов`язано ОСОБА_1 залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб(а.с.18).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 вчинялося домашнє насильство, що встановлено безпосередньо у справі № 697/845/24 та існують ризики їх повторення, а тому з метою захисту прав заявника від насильства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосувати до ОСОБА_1 обмежувальний припис у вигляді заборони йому перебувати в місці спільного проживання з заявницею ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців з дня ухвалення постанови.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що заявниця ОСОБА_1 не довела суду того факту, що колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи стосовно того, що у разі видачі судом обмежуваного припису останній вплине на виховання дитини в якій приймає участь батько не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки під час розгляду справ про видачу обмежувального припису не визначаються права та обов`язки батьків стосовно дітей, а заперечення можливості видачі обмежувального припису стосовно одного з батьків позбавляє скривдженого гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19 (провадження № 61-6763св20).

Не приймаються також до уваги колегією суддів доводи скаржника стосовно того, що квартира з якої намагається його виселити заявниця куплена під час шлюбу, а іншого житла у ОСОБА_1 немає, оскільки тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи (Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд першої інстанції, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, оцінив пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього.

У даній справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, і такі ризики є реальними. Тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константінової Т.М.слід залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константінової Тетяни Миколаївнизалишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 березня 2025 року.

Судді