КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року місто Київ.

Справа №761/4134/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4680/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року (ухвалене у складі судді Волошина В.О., повний текст рішення суду складено 24 вересня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ФОП ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона 09 лютого 2021 року в Інтернет - магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що зареєстрований за відповідачем, здійснила покупку фотоапарату, шляхом додання товару до корзини та сплативши повну його вартість 6156 грн на користь відповідача, при цьому з відповідачем, позивачкою в телефонному режимі перед здійсненням оплати товару, було уточнено наявність товару та погоджено дату доставки товару, але доставка товару, так і не відбулася.

Також позивачка зазначала в позові, що спочатку доставка товару відкладалася та переносилася декілька разів продавцем, пізніше їй повідомили, що товару не буде і магазин поверне гроші, але повернення грошових коштів також не було виконано. Вона кілька разів зв`язувалася з магазином з приводу повернення грошей, в тому числі шляхом направлення 02 березня 2021 року електронного листа, однак результату вирішення питання про повернення грошових коштів не було.

Станом на 21 лютого 2024 року товар не доставлено, оплату за нього не повернуто. На думку позивачки, відповідач протиправно користується її коштами, а тому вона вважає, що він повинен їй сплати інфляційні втрати та 3,0 % річних в розмірі 2721,06 грн та 560,62 грн відповідно.

Крім того, позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона вимушена була витрачати свій час на вирішення питання щодо повернення коштів, які відповідач незаконно утримує.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених правю позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Просила суд,з урахуванням заяви пр усунення недоліків, стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на свою користь 6156 грн передплати за товар; 2721,06 грн - інфляційних втрат; 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 560,62 грн, 8877,06 грн завданої моральної шкоди, пов`язаної зі стресом; 10 000 грн завданої моральної шкоди, як компенсацію витраченого часу на вирішення питання щодо повернення вкрадених відповідачем коштів, вартість послуг другу та поштових послуг для забезпечення судового процесу у сумі 84,0 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачену суму за товар в розмірі 6156 грн; 2721, 06 грн - інфляційних втрат; три відсотки річних за користування грошовими коштами в сумі 560 грн 62 коп; 84грн - витрати, на поштові відправлення; у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 рокуі ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, враховуючи перерахунок сум для відшкодування.

Скарга мотивована тим, що суми інфляційних втрат, що мають підлягати відшкодуванню відповідачем, за період розгляду справи у суді першої інстанції, зросли.

Вказує, що сума інфляційних втра на момент набрання рішенням суду законної сили після його оприлюднення, становила би вже 3465 грн, відповідно сума річних відсотків за користування коштами становила би вже 699 грн.

Вважає, що справедливим відшкодування відповідачем моральної шкоди в обрахованому апелянтом варіанті раніше (9621,31 грн за факт спричинення стресу через умисне викрадення коштів, що еквівалентно незаконно відібраній сумі (враховуючи актуалізацію інфляційних втрат + 10000 грн за витрачений час з відповідним емоційним забарвленням). Тому, позивачка просить збільшити розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, ніж було ухвалено на розсуд суду першої інстанції.

Відповідачправом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ціна позову становить 27 486 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційноїінстанціїпереглядає справу за наявними в ній і додатковоподанимидоказами та перевіряєзаконність і обґрунтованістьрішення суду першоїінстанції в межах доводів та вимогапеляційноїскарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка 09 лютого 2021 року здійснила покупку фотоапарату «PolaroidSnapTouchPurple» в Інтернет-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який зареєстрований за відповідачем ФОП ОСОБА_2 , шляхом додання до корзини та сплативши повну вартість товару в розмірі 6156 грн, що підтверджується квитанцією про оплату товару від платіжної системи «Portmone», скріншотом сайту з повідомленням про успішну оплату та номером замовлення 11144, скріншотом банківського застосунку з оплаченою сумою замовлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що спочатку доставка товару відкладалася відповідачем, а в подальшому переносилася декілька разів. Пізніше позивачці було повідомлено, про відсутність товару, і повернення сплачених нею грошових коштів за товар в майбутньому. Однак, в досудовому порядку відповідач, не зазначаючи поважності причин, відмовляється повернуті позивачці сплачені нею грошові кошти за товар. В досудовому поряду, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак її вимоги були проігноровані останнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відносини між позивачкою, як споживачем товарів, робіт і послуг та відповідачем, як продавцем товару, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (далі по тексту - Закон).

Частиною 1 ст. 2 Закону визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Пунктом 8 ст. 1 Закону визначено, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Пунктом 11 ст. 1 Закону передбачено, що засоби дистанційного зв`язку - електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Таким чином, договір купівлі-продажу товару, який 09 лютого 2021 року був укладений між позивачкою та відповідачем за допомогою мережі Інтернет, є публічним договором, укладеним на відстані.

Відповідач, в порушення умов договору, станом на 21 лютого 2024 року товар позивачці не надіслав, як і не повернув за нього сплачені позивачкою грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. При цьому, ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону, якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

Відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, на спростування тверджень позивачки щодо його неправомірних дій, які полягають у неповернені коштів за сплачений товар, який не був їй доставлений, жодних заперечень не надав як до суду першої інстанції, так і до Київського апеляційного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу відповідав вимогам закону, зобов`язання за договором відповідачем у встановлений строк не виконані, сума сплаченої позивачкою вартості товару в розмірі 6156 грн підтверджена документально.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у відповідача існує перед позивачкою невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою надано розрахунки інфляційних витрат, 3 % річних, які здійснені вірно та відповідають положенням закону, а тому дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошові кошти у вигляді передплати за непоставлений товар у розмірі 6156 грн; інфляційні витрати в розмірі - 2721,06 грн та 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 560,62 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, Верховний Суд зазначив, в постанові від 02 червня 2021р. (справа №355/1454/19), що при вирішенні питання в частині відшкодування моральної шкоди у правовідносинах, на які поширюється Закон України «Про захист прав споживачів» (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18), відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16 (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що позивачці протиправними діями відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, необхідністю докладання додаткових зусиль, пов`язаних із поверненням сплачених грошових коштів за товар, зверненням за захистом своїх прав до суду.

Київський апеляційний суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн, а тому доводи апеляційної скарги про стягнення 9621,31 грн компенсації завданої моральної шкоди, пов`язаної зі стресом, а також стягнення 10 000 грн. моральної шкоди за витрачений час відхиляються апеляційним судом.

Позивач не довела, що внаслідок не повернення їй коштів в розмірі 6156 грн. вона зазнала моральних страждань , які мають бути компенсовані в сумі майже 20 000 грн.

Колегя суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про перерахунок інфляційних втрат, 3% річних, компенсації завданої моральної шкоди у якості компенсації витраченого часу та вартість послуг друку та поштових послуг виходячи з наступного.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) вказано, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні із позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на свою користь 6156 грн передплати за товар; 2721,06 грн - інфляційних втрат; 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 560,62 грн, 8877,06 грн завданої моральної шкоди, пов`язаної зі стресом; 10 000 грн завданої моральної шкоди, як компенсацію витраченого часу на вирішення питання щодо повернення вкрадених відповідачем коштів, вартість послуг другу та поштових послуг для забезпечення судового процесу у сумі 84,0 грн, що частково було задоволено судом першої інстанції.

Проте, в Київському апеляційному суді позивачка заявляє нові вимоги про стягнення з відповідача 6156 грн передплати за товар (що було вже стягнуто з відповідача, судом першої інстанції); суми інфляційних втрат і розмірі 3465,31 грн (станом на момент складення скарги);3% річних у розмірі 699,76 грн (станом на момент складення скарги); компенсації завданої моральної шкоди, пов`язаної зі стресом у розмірі 9621,31 (що рівнозначно незаконно відібраній відповідачем сумі, враховуючи інфляцію); компенсації завданої моральної шкоди у якості компенсації витраченого часу у розімірі 10 000 грн та вартість послуг другу та поштових послуг.

Оскільки, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку , що рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріалшьного та процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставівикладеного та керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняШевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційноїінстанціїнабираєзаконноїсили з дня їїприйняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді

О.Ф. Мазурик

Л.П. Сушко