Справа № 368/348/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Суддя Кагарлицького районного суду Київської області розглянувши в м. Кагарлику заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та заборони вчиняти будь-які дії щодо рухомого майна в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшла вказана заява, в якій ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого майна, а саме: автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він, ОСОБА_1 (позивач) перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (відповідачем) з 30 липня 2021 року по 23 грудня 2024 року, який був укладений у Ржищівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №22. Під час реєстрації шлюбу нам були видані свідоцтва НОМЕР_4 та НОМЕР_5 від 30.07.2021 року відповідно.

У період сумісного проживання, перебуваючи в шлюбі, 22 березня 2023 року за мої кошти було придбано автомобіль FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований підрозділом МВС ТСЦ 8046, однак право власності на автомобілі було оформлене на відповідача.

Я був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України про загальну мобілізацію № 69/2022 від 24.02.2022 року та досі перебуваю на військовій службі.

Я є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_7 ) і через отримане бойове поранення потребую періодичної медичної допомоги. Для цих потреб міг би використовувати даний автомобіль за домовленістю з колишньою дружиною, проте, вона його використовує, виключно, у своїх інтересах без погодження зі мною. Тобто, відповідач не надає мені можливості користуватися спільним автомобілем та не надає документи на автомобіль, фактично розпоряджачись ним на власний розсуд, без моєї згоди.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. З ст. 65 Сімейного кодексу України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 ^эоку «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

З огляду на те, що відповідач по справі постійно провокує скандали з приводу спільного майна та самовільно, без моєї згоди забрала собі у користування автомобіль FORD FOCUS 2013 року випуску, я був змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання вище зазначеного автомобіля спільною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8044/2023/3720790 від 22.03.2023 року вартість транспортного засобу FORD FOCUS 2013 року випуску склала 236 000 гривень.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК заходів забезпечення позову.

Дослідивши наявні матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз`ясненням п.10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст.154 ЦПК України та є вичерпним.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що в позові позивач просить поділити спірний автомобіль, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя способом присудження неподільного автомобіля позивачу з присудженням відповідачу грошових компенсацій за її частину, але відповідно до вимог ст.. 71 ч.5 СК України не зазначає в позові що попередньо відповідач вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду яка відповідає вартості частини спірного майна.

З наведених міркувань, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника, беручи до уваги вказані вище обставини суд не вбачає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відтак, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

А тому, слід заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого майна, а саме: автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

В частині заяви про накладення арешту на автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 відмовити.

Судом не встановлено обставин, що можуть свідчити про спричинення забезпеченням позову збитків відповідачу чи третім особам, а також обставин, визначених ч.3 ст.154 ЦПК України, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 81, 149-154, 157, 259-261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 задоволити частково.

Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого майна, а саме: автомобіля марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

В частині заяви про накладення арешту на автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2013 року випуску, колір СІРИЙ, VIN НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі невручення ухвали суду у день її складення, вони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення учаснику. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки. Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_9 ), адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В.І. Кириченко