КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1859/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів:Болотова Є. В., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Козоріза А. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України»

на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Григоренко І. В.

від 20 травня 2024 року

у цивільній справі № 757/21259/23-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України»

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Управління справами Фонду державного майна України», в якому, з урахуванням заяви про зменшення та збільшення позовних вимог від 27.02.2024, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 50 134 грн 10 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 272 028 грн 90 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 11 414 грн 90 коп.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначав, що з 01.06.2021 на підставі наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 31.05.2021 № 68 він був прийнятий на посаду помічника директора ДП «Управління справами Фонду державного майна України». На підставі наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 21.11.2022 № 77 на позивача з 21.11.2022 було покладено виконання обов`язків Директора Південної філії ДП «Управління справами Фонду державного майна України» за вакантною посадою до призначення основного працівника.

Згідно наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 15.02.2023 № 9 на ОСОБА_1 з 21.02.2023 було покладено тимчасове виконання обов`язків Директора Одеської філії ДП «Управління справами Фонду державного майна України» за вакантною посадою до призначення основного працівника. На підставі наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 24.02.2023 № 14 позивача з 24.02.2023 увільнено від виконання обов`язків Директора Південної та Одеської філій ДП «Управління справами Фонду державного майна України». 24.02.2023 відповідно до наказу від 24.02.2023 № 13 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказував, що в день звільнення, а саме, 24.02.2023 відповідачем у порушення вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України не було проведено усіх розрахунків, належних при звільненні, а саме не здійснено виплату заробітної плати у розмірі 282 233 грн 09 коп. Після звільнення відповідач частково здійснив виплату позивачу заборгованості по заробітній платі, невиплачена сума заробітної плати, станом на 20.02.2024 становить 50 134 грн 10 коп.

Також позивач вважав, що у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні з відповідача на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період часу з 24.05.2023 по 25.08.2023 у розмірі 272 028 грн 90 коп.

27.02.2024 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява про зменшення та збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 50 134 грн 10 коп., зважаючи на те, що відповідачем з червня 2023 по лютий 2024 було сплачено на користь позивача заборгованість у розмірі 215 873 грн 99 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 24.05.2023 по 25.08.2023 у розмірі 272 028 грн 90 коп., в іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 50 134 грн 10 коп. без урахування податків та зборів.

Стягнуто з ДП «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2023 по 25.08.2023 у розмірі 272 028 грн 90 коп. без урахування податків та зборів.

Стягнуто з ДП «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 2 176 грн 23 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 7 000 грн 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ДП «Управління справами Фонду державного майна України» в дохід держави 968 грн 96 коп. витрат по сплаті судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 17 липня 2024 року ДП «Управління справами Фонду державного майна України» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник Згурський Ю. В., в інтересах ДП «Управління справами Фонду державного майна України», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що 23.04.2024 за вх. № 55541/24-вх. відповідачем подано додаткові пояснення, у яких зазначено, що дійсна сума заборгованості підприємства перед позивачем становить 45 586 грн 87 коп., що підтверджується картою рахунку 661 за січень 2024 р. - квітень 2024 р., копію якої додано до додаткових пояснень. Зокрема, з картки рахунку 661 за січень 2024 р. - квітень 2024 р. вбачається, що станом на 03.01.2024 заборгованість ДП «Управління справами Фонду державного майна України»» перед ОСОБА_1 становила 53 314 грн 87 коп., станом на 09.02.2024 - 50 094 грн 87 коп., станом на 01.03.2024 - 48 484 грн 87 коп., станом на 09.04.2024 - 45 586 грн 87 коп. Вважає, що судом першої інстанції не враховано докази надані відповідачем на підтвердження дійсної суми заборгованості.

Також вважає, що стягнувши на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України 272 028 грн 90 коп. середній заробіток, суд першої інстанції не врахував, що така сума більше ніж вдвічі перевищує заборгованість по виплаті заробітної плати та є неспівмірною і суперечить засадам розумності, добросовісності та пропорційності.

ДП «Управління справами Фонду державного майна України» знаходиться в скрутному фінансовому становищі, має заборгованість перед іншими співробітниками та здійснює виплати позивачу. Згідно з довідкою ДП «Управління справами Фонду державного майна України» № 277/ВС від 08.04.2024 загальна сума заборгованості підприємства станом на 01.04.2024 становить 6 974 412 грн 83 коп., що складається, зокрема із заборгованості із виплати заробітної плати - 1 535 633 грн 99 коп.

Зазначає, що після звільнення ОСОБА_1 відповідач, керуючись власними фінансовими можливостями, поступово здійснює виплату ОСОБА_1 заробітної плати, а тому діє добросовісно з метою як найменшого завдання позивачу негативних наслідків. При цьому, відповідачем вживалися всі можливі заходи для якнайшвидшого та повного розрахунку із працівником. Виплати позивачу проводились з огляду на фінансові можливості одночасно з усіма іншими працівниками підприємства, перед якими також існує заборгованість із виплати заробітної плати.

Вважає, що враховуючи очевидну неспівмірність заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку порівняно із заборгованістю із виплати заробітної плати у розмірі 45 586 грн 87 коп., зважаючи на добросовісні дії відповідача щодо погашення працівнику заробітної плати, існують підстави для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що у свою чергу забезпечить дотримання розумного балансу між інтересами державного підприємства та працівника, який звільнився.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

27.02.2025 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта від ДП «Управління справами Фонду державного майна України», у якій апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача Козоріз А. С. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції справедливим, законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі відповідачем безпідставними, спрямованими на уникнення відповідальності за порушення трудових прав позивача та затягування процесу погашення заборгованості по заробітній платі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що відповідач не виконував свого законного обов`язку в частині своєчасного та повного погашення безспірної заборгованості із заробітної плати перед позивачем.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вимоги трудового законодавства не виконані - в день звільнення позивача не здійснено виплату нарахованої заробітної плати розмірі 282 233 грн 09 коп. Зважаючи на те, що під час судового розгляду відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі у розмірі 215 873 грн 99 коп., суд вважав, що невиплачена сума заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку, становить 50 134 грн 10 коп.

Визначаючи суму середнього заробітку, за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив із того, що середньоденна заробітна плата складає 2 092 грн 53 коп.. та зважаючи на те, що на день звернення до суду редакція ст. 117 КЗпП України передбачає, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, дійшов висновку що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за шість місяців становить: 2 092 грн 53 коп. (середньоденна заробітна плата) х 130 робочих днів (кількість робочих днів за шестимісячний період з 25.02.2023 по 25.08.2023) = 272 028 грн 90 коп.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 01.06.2021 на підставі наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» «Про прийняття на посаду помічника директора» від 31.05.2021 № 68, ОСОБА_1 було прийнято на посаду помічника директора ДП «Управління справами Фонду державного майна України» (а. с. 17).

Наказом ДП «Управління справами Фонду державного майна України» «Про покладення обов`язків на помічника директора» від 21.11.2022 № 77, на ОСОБА_1 з 21.11.2022 було покладено виконання обов`язків Директора Південної філії ДП «Управління справами Фонду державного майна України» за вакантною посадою до призначення основного працівника (а. с. 23).

З 21.02.2023 згідно наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» «Про покладення обов`язків на помічника директора» від 15.02.2023 № 9, на ОСОБА_1 було покладено виконання обов`язків Директора Одеської філії ДП «Управління справами Фонду державного майна України» за вакантною посадою до призначення основного працівника (а. с. 16).

На підставі наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» «Про увільнення від виконання обов`язків» від 24.02.2023 № 13, ОСОБА_1 з 24.02.2023 увільнено від виконання обов`язків Директора Південної та Одеської філій ДП «Управління справами Фонду державного майна України».

24.02.2023 відповідно до наказу ДП «Управління справами Фонду державного майна України» ОСОБА_1 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно повідомлення ДП «Управління справами Фонду державного майна України» про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, станом на 24.02.2023 ОСОБА_1 на дату звільнення належить до виплати 282 233 грн 09 коп. (а. с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Задовольняючи вимоги у частині стягнення залишку заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те що її розмір становить 50 134 грн 10 коп., адже не врахував подані відповідачем документи первинного бухгалтерського обліку, щодо нарахування позивачу заробітної плати, та здійснення її виплати, а також надані в судовому засіданні 20.05.2024 представником позивача пояснення про те, що з урахуванням останньої виплати, невиплаченою залишається заробітна плата в саме у розмірі 45 586 грн 87 коп. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за наведених обставин, розмір невиплаченої заробітної плати, що не підлягав доказуванню, становив 45 586 грн 87 коп.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Зважаючи на те, що відповідач як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Розрахунок середньоденної заробітної плати, що проведений судом першої інстанції на підставі довідки ДП «Управління справами Фонду державного майна України» від 01.03.2023, про заробітну плату ОСОБА_1 за грудень 2022 та січень 2023, згідно із яким середньоденна заробітна плата складає 2 092 грн 53 коп., є обґрунтованим.

Водночас суд апеляційної інстанції не погоджується із розміром середнього заробітку, що присуджений на користь позивача за період з 25.02.2023 по 25.08.2023 у розмірі 272 028 грн 90 коп., з наступних підстав.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Застосовуючи до обставин цієї справи критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного:

Позивач звернувся до суду з позовом 23 травня 2023 року, тобто через три місяці після звільнення з роботи, яке мало місце 24 лютого 2023 року.

До звернення із позовом відповідачем здійснювались щомісячні виплати у погашення заборгованості у наступних розмірах: 31.03.2023 - 5225 грн, 27.04.2023 - 5000 грн, 18.05.2023 - 6000 грн. Отже розмір заборгованості на день подання позову становив 266 008 грн.

Після подання позову й до відкриття у справі провадження, відповідачем сплачено 16.06.2023 - 30 000 грн; 17.07.2023 - 30 000 грн; 19.07.2023 - 13 770,03 грн; 26.07.2023 - 17 839,01 грн.; 31.07.2023 - 9 000 грн, 01.08.2023 - 26 000 грн; 04.08.2023 - 10657 грн.

Заборгованість станом на день відкриття у справі провадження становила 128 741,96 грн, тобто зменшилась у два рази.

Станом на день ухвалення судом рішення у справі, залишок невиплаченої заробітної плати становив 45 586 грн 87 коп. й наявність такої заборгованості визнається відповідачем (а.с. 170, т. 1).

Отже факт порушення права позивача на повний розрахунок відповідачем не оспорюється, спір, щодо розміру сум які підлягали виплаті при звільненні, відсутній, а близько 4/5 заборгованості відповідачем виплачені.

Утім, сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні, що обрахована з 25.02.2023 по 25.08.2023 у розмірі 272 028 грн 90 коп. є майже у шість разів більшою ніж залишок невиплаченої заробітної плати, та більше ніж у два рази більше за розмір заборгованості станом на час відкриття у справі провадження.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, має заборгованість перед іншими співробітниками та здійснює виплати позивачу. Відповідні пояснення, та підтверджуючі такий стан докази, відповідачем були подані із відзивом та додатковими поясненнями, утім не були взяті до уваги судом першої інстанції помилково.

Так, згідно з вимогою ГУ ДПС у м. Києві від 14.07.2023 року № Ю-28964-2615 станом на 30.06.2023 у підприємства наявна заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 291 721 грн 62 коп.

Згідно з довідкою підприємства від 08.04.2024 № 277/ВС заборгованість по виплати заробітної плати станом на 01.04.2024 становить 6 974 412 грн 83 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що після звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, відповідачем вживалися всі можливі заходи для якнайшвидшого та повного розрахунку із працівником, зважаючи на фінансові можливості та наявність заборгованості перед іншими працівниками.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, у зв`язку з якими виникла затримка в розрахунку з позивачем при звільненні, очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 45 586 грн 87 коп., що у свою чергу забезпечить дотримання розумного балансу між інтересами державного підприємства та працівника, який звільнився.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивача, утім визначаючи розмір сум, що підлягають стягненню, не встановив дійсного розміру заборгованості та не урахував очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з розміром заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні: розмір стягуваної з Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі зменшенню з 50 134 грн 10 коп. до 45 586 грн 87 коп., без урахування податків та зборів, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2023 року по 25 серпня 2023 року зменшенню з 272 028 грн 90 коп. до 45 586 грн 87 коп., без урахування податків та зборів.

Зважаючи на обсяг та зміст позовних вимог та результати апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про зменшення стягнутого з Державного підприємства «Управління судового збору з 2 176 грн 23 коп. до 364 грн 52 коп.

Ураховуючи, що розмір витрат на правничу допомогу судом першої інстанції був зменшений з 11 414 грн 09 коп. до 7 000 грн, зважаючи на обставини сплати більшої частини заборгованості із заробітної плати саме після подання позову, колегія суддів, зважаючи на вимоги розумності й справедливості, не вбачає підстав для перегляду визначеної суми.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року змінити.

Зменшити розмір стягуваної з Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі з 50 134 грн 10 коп. до 45 586 грн 87 коп., без урахування податків та зборів.

Зменшити розмір стягуваного з Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2023 року по 25 серпня 2023 року з 272 028 грн 90 коп. до 45 586 грн 87 коп., без урахування податків та зборів.

Зменшити розмір стягнутого з Державного підприємства «Управління справами Фонду державного майна України» на користь ОСОБА_1 судового збору з 2 176 грн 23 коп. до 364 грн 52 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року в незміненій частині.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Є. В. Болотов

Д. Р. Гаращенко