Провадження № 22-ц/801/604/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 рокуСправа № 127/20446/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Сала Т. Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку із одночасним припиненням права власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 13 січня 2025 рокуу м. Вінниці суддею цього суду Венгрин О.О., дата складення повного тексту ухвали суду співпадає із датою її постановлення,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку із одночасним припиненням права власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку.

06.01.2025 року перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури(далі - прокурор) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі, у якій просив забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що по АДРЕСА_1 ;

- накладення заборони відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ чи об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що по АДРЕСА_1 ;

- накладення заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що по АДРЕСА_1 ;

- накладення заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що по АДРЕСА_1 ,

Подану заяву мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості повернення земельних ділянок у власність держави за рішенням суду, ускладнить і навіть унеможливить ефективний захист інтересів держави.

13.01.2025 рокуухвалою Вінницького міського суду Вінницької області вказану заяву задоволено частково. З метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці у кожної) за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 . Виконання ухвали доручено Першому відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В решті заяви відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявником не доведено, що відповідач вчиняє дії спрямовані на відчуження спірної земельної ділянки чи існує інша загроза, яка унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. Отже, скаржник вважає, що застосований оскаржуваною ухвалою захід забезпечення позову не є виправданим, оскільки його застосовано за відсутності належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались реальні ризики, а не припущення та ймовірність.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники спірної земельної ділянки можуть її відчужити, об`єднати, здійснити поділ, тощо. Прокурор вважає, що сам факт оскарження ухвали суду про забезпечення позову від 13.01.2025 року, яка ніяким чином не впливає на право користування власниками земельною ділянкою, є підтвердженням того, що відповідачі мають намір вчинити дії щодо продажу спірної земельної ділянки.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що предметом позову у даній справі є повернення, як вважає позивач, незаконно вибутої земельної ділянки кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , із комунальної власності.

Земельна ділянка кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці у кожної) за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 3 а.с. 16-18).

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури надав скріншоти із інтернет порталу DIM/Ria (платформа для пошуку оголошень з приводу продажу нерухомого майна), на яких опубліковано оголошення про продаж цілого ряду земельних ділянок без конкретизації їх власників в районі знаходження спірної земельної ділянки (том 3 а.с. 19-53).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі, та дійшов висновку, що необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін і інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову, повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом, земельна ділянка кадастровий номер :02:103:0047, площею 0,1 га, що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці у кожної) за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 .

Предметом позову у даній справі є повернення, як вважає прокурор, незаконно вибутої зазначеної вище земельної ділянки водного фонду із комунальної власності.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури зазначив про необхідність забезпечення позову, оскільки на інтернет порталі DIM/Ria (платформа для пошуку оголошень з приводу продажу нерухомого майна) опубліковано оголошення про продаж цілого ряду земельних ділянок без конкретизації їх власників в районі в районі знаходження спірної земельної ділянки, при цьому хоч матеріали справи і не містять доказів на підтвердження наміру саме відповідачів відчужити спірне майно, однак вказане є обґрунтованою підставою вважати, що існує можливість власників спірної земельної ділянки вчинити дії на її відчуження.

Встановивши, що між сторонами у справі дійсно існує спір щодо земельної ділянки, а невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Водночас, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та полягають у фактичній незгоді з ухваленим процесуальним рішенням.

Апеляційний суд вважає, що обраний судом спосіб забезпечення позову є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом арешту спірної земельної ділянки, що в результаті позбавить можливості вчиняти дії щодо її відчуження, поділу та об`єднання, ніяким чином не впливає на право користування земельною ділянкою відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже їх права не порушені.

При цьому, судом першої інстанції враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними вище обставинами та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької областівід 13 січня 2025 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

Т. Б. Сало