Провадження № 2/204/810/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 зврнулась до суду з позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 , в якій просила визнати за нею право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,49 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., до складу якої входять: кімната площею 17,4 кв.м, кімната площею 8,3 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м, кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м , коридор площею 11,8 кв.м та вбудована шафа площею 1,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син постійно мешкав та був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 18 липня 1996 року. Спадкоємців першої черги, крім позивача, у померлого немає. На день смерті ОСОБА_4 йому належала 1/4 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира в 1993 році була приватизована, про що було видано свідоцтво № НОМЕР_1 від 19 липня 1993 року Агентством по приватизації державного житлового фонду Донецького виробничого об`єднання «Донецьквугілля». Крім ОСОБА_4 , право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва № НОМЕР_1 належить позивачу - ОСОБА_1 , на 1/4 частки належить ОСОБА_5 (третя особа) та на 1/4 частки належала чоловікові позивача - ОСОБА_6 . Після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , позивач успадкувала його 1/4 частку квартири за заповітом, про що нотаріусом 20 червня 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Отже, на даний час позивачу належить на праві власності 1/2 частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а 1/4 частка належить її дочці - ОСОБА_5 . Після початку повномасштабного вторгнення на територію України позивач та дочка з сім`єю були вимушені переміститися з м. Вугледар та в даний час зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та мешкають у м. Черкаси. 21 серпня 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 09 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Ткаченко І.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 536/02-31. Підставою для винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом зазначено, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на квартиру для вчинення нотаріальної дії, пояснюючи це втратою. У зв`язку з неможливістю відновити правовстановлюючий документ на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19 липня 1993 року, приватним нотаріусом Ткаченко І.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало синову позивача - ОСОБА_4 . Іншим способом, ніж в судовому порядку, встановити право власності в порядку спадкування за законом неможливо. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала.

Допитана в судовому засіданні 11 березня 2025 року в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду повідомила, що померлий у квітні 2021 року ОСОБА_4 був її рідним сином. Раніше вони проживали у місті Вугледар. Після смерті сина у шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вона не зверталась. При цьому, спадщину вона прийняла, оскільки на момент смерті сина вона фактично постійно проживала разом з ним за однією адресою, у АДРЕСА_2 , хоча вони і були зареєстровані за різними адресами. Проживали з сином вони вдвох. Син іншої родини не мав. Похованням сина займалась саме вона.

Допитана в судовому засіданні 11 березня 2025 року в якості свідка третя особа ОСОБА_3 суду повідомила, що померлий ОСОБА_4 є її рідним братом. В останні роки до смерті брат зловживав спиртними напоями. Брат проживав у місті Вугледар Донецької області. Мати на день смерті ОСОБА_4 проживала разом з останнім. Ні вона, ні мати, не звертались до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк. Мати є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19 липня 1993 року, виданого Агенством з приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 65,49 кв.м. (а.с. 13). На вказаному свідоцтві міститься реєстраційний напис, згідно якого право власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на вищезазначену квартиру було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Донецька та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 5/4 ДК-132 від 11 травня 1995 року (а.с. 13 (зворотній бік)).

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_7 у зв`язку з реєстрацією 28 червня 2008 року шлюбу з ОСОБА_8 спочатку змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 30 січня 2019 року (а.с. 29), рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 20 вересня 2013 року по справі № 223/731/13-ц шлюб між ними було розірвано), а в подальшому у зв`язку з реєстрацією 26 вересня 2015 року шлюбу з ОСОБА_11 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_12 » (що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 26 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169 (а.с. 28)).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З технічного паспорту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається що вказана квартира, загальною площею 65,49 кв.м, житловою площею 38,1 кв.м, розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається з наступних приміщень: перша кімната площею 17,4 кв.м, друга кімната площею 8,3 кв.м, третя кімната площею 12,4 кв.м, кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, вбиральня площею 0,9 кв.м, коридор площею 11,8 кв.м, вбудована шафа площею 1,8 кв.м, квартира обладнана балконом (терасою) площею 0,7 кв.м та лоджією площею 1,99 кв.м (а.с. 20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).

20 червня 2014 року державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І. на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 523, на частину квартири АДРЕСА_3 , що залишилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Отже, судом встановлено, що частина квартири АДРЕСА_3 належить позивачу ОСОБА_1 , частина вказаної квартири належить третій особі - ОСОБА_3 , та частина даної квартири належить ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 14 квітня 2021 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 163 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 7 від 06 листопада 2024 року (а.с. 11).

За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування, оскільки померлий спадкодавець доводився позивачу сином.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому, у частині 3 статті 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено та визнавалося сторонами, що спадкоємці ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

ОСОБА_1 21 серпня 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 . Однак, постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на день смерті останнього були зареєстровані за різними адресами і спадкоємцем не надано документів на підтвердження факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, а також спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на квартиру для вчинення нотаріальної дії (а.с. 9-10).

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Як було встановлено судом під час судового засідання з показань допитаних в якості свідків позивача ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у м. Вугледар були зареєстровані за різними адресами, однак на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони фактично проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

Враховуючи наведене, суд вважає підтвердженими належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 на час смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 , тобто позивач на підставі ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її сина.

З заявою про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не зверталась.

Матеріалами справи також підтверджується, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 дійсно належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_3 .

Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача ОСОБА_1 на спадкування спірної частини квартири підлягає захисту в судовому порядку.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 65,49 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 65,49 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез