Провадження №: 2/336/1030/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.03.2025 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі судді Зарютіна П.В.,

за участю секретаря судового засідання Бублій Є.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ПРОСТО» () про стягнення збитків за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та про стягнення моральної шкоди за триваюче невиконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовною заявою.

В обгрунтування позову покликаються на наступні обставини:

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2021р. (справа №336/1987/20, пр.№1-кп/336/211/2021), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30.11.2022 (пр.№11-кп/807/780/22), ухвалою Верховного Суду від 20.02.2023 (пр.№51-970ск23) ОСОБА_3 , який станом на 07.03.2020р. (на час дорожньо-транспортної пригоди) працював водієм у ТОВ «Фенікс-Авто», - визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого 07.03.2020 року пішоходу ОСОБА_4 завдані тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Під час розгляду кримінальної справи встановлено, що 07.03.2020 року - обвинувачений ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фенікс-Авто», виконував обов`язки водія автобуса «Рута-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Станом на 07.03.2020 автобус «Рута-20», д.н. НОМЕР_1 , був застрахований АТ «Просто», Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600).

У зв`язку з настанням страхового випадку потерпілий по кримінальній справі ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом №176) направив на адресу АТ «Просто-страхування» повідомлення та просив здійснити передбачені законом регламенті виплати.

Крім потерпілого ОСОБА_1 - на адресу АТ «Просто» повідомлення про настання страхового випадку 07.03.2020 року направив уповноважений представник ТОВ «Феникс-Авто».

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Фенікс-Авто» перед третіми особами на час дорожньо-транспортної пригоди згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600) застрахована у відповідача ПрАТ «Просто-страхування» із лімітами відповідальності (страховими сумами) даного страховика за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено у розмірі 100 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, - 200 000,00 грн.; розмір франшизи - 0,00 грн.

На день настання страхового випадку стаття 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлювала мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 723 гривні, таким чином, загальний розмір витрат на спорудження надгробного пам`ятника для загиблої ОСОБА_4 та страхового відшкодування (регламентних виплат) дорівнює 56 676 гривен (12*4723 грн.), а за за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, - 200 000,00 гривен.

Отже, саме АТ «ПРОСТО», як страховик, повинен нести цивільну відповідальність за завдану позивачам майнову і немайнову шкоду, однак в межах погоджених лімітів своєї відповідальності, а саме: кожному з позивачів мало бути сплачено регламентні виплати за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600) на загальну суму 256 676 гривен, кожному з позивачів у рівних частках - по 128338 гривен.

Грошове зобов`язання щодо виплати на користь позивачів страхового відшкодування (регламентних виплат) у відповідності до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності(поліс серії АО №4312600) відповідач у передбачені строк та спосіб (не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) не виконав, що, на думку позивачів, є підставою для стягнення завданих збитків (3% річних, інфляційних втрат, пені) на підставі ст. 625 ЦК України та п.36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була чинна на час ДТП).

Оскільки 90 днів (з дати повідомлення про ДТП - 07.03.2020 року) сплинули, строк для прийняття рішення у відповідача закінчився 06.06.2020 року, а кошти (регламентні виплати) сплачені в примусовому порядку лише 19.07.2024 року - позивачі просять за період з 07.03.2020 року по 24.02.2022 року стягнути з відповідача - з АТ«ПРОСТО» () інфляційні втрати, 3% (три відсотка) річних, пеню, - а саме: 1) на користь ОСОБА_1 стягнути 70301 гривню 77 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок; пеню - 37329 гривен 78 копійок; інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок; а на користь ОСОБА_2 стягнути 60040 гривен 15 копійок, з яких: - 3% річних - 6624 гривні 00 копійок; пеню - 31894 гривен 63 копійки; - інфляційні втрати - 21521 гривен 52 копійки.

Визначаючи строк стягнення, та, обмежуючи його датою «24.02.2022 року», - позивачі послалися на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, з урахуванням якого відповідач звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (пені) за таке прострочення у період дії з 24.02.2022 року в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення.

Підстав для звільнення відповідача від відповідальності за збитки, завдані навмисним невиконанням договору страхування до 24.02.2022 року (до введення воєнного стану), діюче законодавство не передбачає.

Звертаючись з другою вимогою «Про стягнення моральної шкоди за триваюче невиконання судового рішення - постанови Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року» (справа№332/1203/23), позивачі послалися на наступне:

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.03.2024 року (справа №332/1203/23) уточнений позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ), які зареєстровані за адресою: ( АДРЕСА_1 ) до ТОВ «Фенікс-Авто» (адреса: м.Запоріжжя, вул. Добровольчих батальйонів, б.75, кв.38, ), ПрАТ «Просто-страхування» (адреса: м.Київ, вул.Герцена, б.10, ), третя особа - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою» - залишений без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23) задоволена апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ), - Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.03.2024 року «Про відмову у задоволенні позову…» - скасовано; прийнято нову постанову, якою уточнений позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) до ТОВ «Фенікс-Авто» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Добровольчих батальйонів, буд. 75, кв. 38, ), ПрАТ «Просто-страхування» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Герцена, б.10, ), третя особа - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою» задоволено частково, а саме: позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) до ТОВ «Фенікс-Авто», АТ «ПРОСТО», третя особа: ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнуто з ТОВ «Фенікс-Авто», () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 - 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Фенікс-Авто», () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 - 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування витрат, понесених на спорудження пам`ятника матері ОСОБА_4 21870 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят) гривен 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 100000 (сто тисяч) гривен 00 коп..

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) регламентні виплати в сумі 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн., кожному у рівних частках по 28338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) гривен.

В іншій частині позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) відмовлено».

Відповідач - АТ «ПРОСТО» () - не вчинив жодних дій, спрямованих на самостійне, добровільне виконання чинного судового рішення.

05.07.2024 року на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23) ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .Метельському видані відповідні виконавчі листи, які 12.07.2024 року засобами поштового зв`язку були направлені для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Київ Маляр Я.А..

На підставі згаданих вище виконавчих листів приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Маляр Яном Анатолійовичем порушені та закінчені виконавчі провадження, відбулося примусове виконання судового рішення: 1) ВП№НОМЕР_8 (ідентифікатор доступу: 9ВБ50Б2ЕБ171); 2) ВП№НОМЕР_9 (ідентифікатор доступу:2ВГ96Д9АВ405); 3) НОМЕР_10 (ідентифікатор доступу:5А7913Б49Г4Б); 4) ВП№ НОМЕР_11, (ідентифікатор доступу:В4ДВ8БВ05328); 5) НОМЕР_12 (ідентифікатор доступу: 494Г3ЕБ8467Г).

Примусове стягнення страхового відшкодування, регламентних виплат та безготівкове перерахування коштів здійснено 19.07.2024 року.

Позивачі вважають, що внаслідок триваючого безпідставного, усвідомленого невиконання відповідачем чинного судового рішення їм завдана моральна шкода в 10000 (десяти тисячам) гривен. Моральна шкода, завдана з вини відповідача, полягає у душевних стражданнях, у порушенні звичного образу життя, пов`язана з необхідністю вчинення дій, спрямованих на організацію можливостей щодо примусового виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив, що розгляд справи слід проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2025 року, на 14-00 годин.

У підготовче судове засідання учасники справи не явилися, стороною відповідача суду було подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання через зайнятість в іншому судовому провадженні, з посиланням на те, що сторона відповідача отримала позов із додатками лише 06 січня 2025 року.

З урахуванням наведеного наступне підготовче засідання призначено на 26.02.2025 року, на 14-00 годин.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до судового розгляду по суті 17.03.2025 року о 14-00 годину.

За поданим відзивом відповідач заперечив повністю на позов, посилаючись на те, що права позивачів порушені не були.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України - у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи - фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд встановив наступне.

07.03.2020 року приблизно о 19.15 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «Рута 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по маршруту №74, по проїзній частині вул.8Березня в напрямку від вул.Героїв 55-бригади до вул.Чарівної на території м.Запоріжжя, виконуючи маневр повороту праворуч на вул.Чарівну, після чого продовжив рух по вул.Чарівній у м.Запоріжжя. В цей же час пішохід ОСОБА_4 в районі будинку 8го Березня, 78, м.Запоріжжя, перетинала проїзну частину вул.Чарівної, рухаючись справа - наліво по ходу руху водія ОСОБА_3 ..

Водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_4 , яка вже перебувала на проїзній частині вул. Чарівної, на яку він повертав, діючи в порушення вимог п.10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, не переконався в безпеці маневру, не дав дорогу пішоходу, не застосував вчасно гальмування, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 передньою частиною кузову керованого ним автобусу та подальший її переїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок з переломами кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилось розвитком шоку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_4 , яка сталась 07.03.2020 року на місці ДТП.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2021р. (справа №336/1987/20, пр.№1-кп/336/211/2021), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30.11.2022 (пр.№11-кп/807/780/22) та ухвалою Верховного Суду від 20.02.2023 (пр.№51-970ск23), - ОСОБА_3 , який станом на 07.03.2020р. (на час дорожньо-транспортної пригоди) працював водієм у ТОВ «Фенікс-Авто», - визнаний винним у скоєнні злочину, що передбачений ст.286 ч.2 ККУ, внаслідок якого 07.03.2020р. пішоходу ОСОБА_4 завдані тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Під час розгляду кримінальної справи було встановлено, що 07.03.2020 року - обвинувачений ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фенікс-Авто», виконував обов`язки водія автобуса «Рута-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , міський маршрут №74.

Станом на 07.03.2020 автобус «Рута-20», д.н. НОМЕР_1 , був застрахований АТ «Просто», Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600).

У зв`язку з настанням страхового випадку потерпілий по кримінальній справі ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом №176) направив на адресу АТ «Просто-страхування» повідомлення та просив здійснити передбачені законом регламенті виплати.

Крім потерпілого ОСОБА_1 - на адресу АТ «Просто» повідомлення про настання страхового випадку 07.03.2020 року направив уповноважений представник ТОВ «Феникс-Авто».

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Фенікс-Авто» перед третіми особами на час дорожньо-транспортної пригоди згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600) застрахована у відповідача ПрАТ «Просто-страхування» із лімітами відповідальності (страховими сумами) даного страховика за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено у розмірі 100 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, - 200 000,00 грн.; розмір франшизи - 0,00 грн.

На день настання страхового випадку стаття 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлювала мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 723 гривні, таким чином, загальний розмір страхового відшкодування (регламентних виплат) дорівнює 56 676 гривен (12*4723 грн.), а за за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, - 200 000,00 гривен.

Отже, саме відповідач АТ «ПРОСТО», як страховик, повинен нести цивільну відповідальність за завдану позивачам майнову і немайнову шкоду, однак в межах погоджених лімітів своєї відповідальності, а саме: кожному з позивачів мало бути сплачено регламентні виплати за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600) на загальну суму 256 676 гривен, кожному у рівних частках по 128338 гривен.

Грошове зобов`язання щодо виплати на користь позивачів страхового відшкодування (регламентних виплат) у відповідності до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс серії АО №4312600) відповідач у передбачені строк та спосіб (не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) не виконав.

29.12.2023 року внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо відомостей Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», та змінено назву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО». Відповідно до п. 1.1. статуту Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» в новій редакції від 2023 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО», далі за текстом - Товариство, є новим найменуванням Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», що зареєстроване 02.04.1997 року, за №0000867.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23) задоволена апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ), - Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.03.2024 року «Про відмову у задоволенні позову…» - скасовано; прийнято нову постанову, якою уточнений позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) до ТОВ «Фенікс-Авто» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Добровольчих батальйонів, буд. 75, кв. 38, ), ПрАТ «Просто-страхування» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Герцена, б.10, ), третя особа - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою» задоволено частково, а саме: позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) до ТОВ «Фенікс-Авто», АТ «ПРОСТО», третя особа: ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задовольнити частково.

Стягнуто з ТОВ «Фенікс-Авто», () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 - 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Фенікс-Авто», () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 - 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ) на відшкодування витрат, понесених на спорудження пам`ятника матері ОСОБА_4 21870 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят) гривен 00 коп.

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері ОСОБА_4 100000 (сто тисяч) гривен 00 коп..

Стягнуто з АТ «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) регламентні виплати в сумі 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) грн., кожному у рівних частках по 28338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) гривен.

В іншій частині позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 ) відмовлено».

Відповідач - АТ «ПРОСТО» () - не вчинив жодних дій, спрямованих на самостійне, добровільне виконання чинного судового рішення.

05.07.2024 року на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані відповідні виконавчі листи, які 12.07.2024 року засобами поштового зв`язку направлені для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Київ Маляр Я.А..

На підставі згаданих вище виконавчих листів приватним виконавецем виконавчого округу міста Київ Маляр Яном Анатолійовичем порушені та закінчені виконавчі провадження, відбулося примусове виконання судового рішення: 1)ВП№НОМЕР_8 (ідентифікатор доступу:9ВБ50Б2ЕБ171); 2) ВП№НОМЕР_9 (ідентифікатор доступу:2ВГ96Д9АВ405); 3)НОМЕР_10 (ідентифікатор доступу:5А7913Б49Г4Б); 4) НОМЕР_13, (ідентифікатор доступу:В4ДВ8БВ05328); 5)НОМЕР_12 (ідентифікатор доступу: 494Г3ЕБ8467Г).

Примусове стягнення страхового відшкодування, регламентних виплат та безготівкове перерахування коштів здійснено 19.07.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 6 цієї статті: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, вбачається, що судом було встановлено право позивачів на отримання відшкодування шкоди та виплату страхового відшкодування.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування», №85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч.1 ст.10 ЗУ «Про страхування»).

Відповідно до статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 ЗУ «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 ЗУ «Про страхування»).

Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно із частиною 3 статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (ч.1ст.1202 ЦК України).

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Так, у п.27.4 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як було встановлено вище, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.03.2020 року потерпіла особа - ОСОБА_4 внаслідок отриманих травм померла.

Сторонами визнано, що страхове відшкодування (регламентні виплати) виплачені відповідачем в примусовому порядку лише - 19.07.2024 року.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Згідно із ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 року у справі №6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц вказано на те, що грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 зазначила, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Верховним Судом у постановах від 21.04.2022 року у справі №447/2222/20, від 15.08.2023 року у справа №513/730/21, від 23.12.2023 року у справі №345/3049/22 вказано на те, що відповідальність страховика, передбачена п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Пунктом 36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Позивачі, звертаючись до суду, надали відповідний розрахунок, згідно якого просять за період з 07.03.2020 року по 24.02.2022 року стягнути з відповідача - з АТ«ПРОСТО» () інфляційні втрати, 3% (три відсотка) річних, пеню, - а саме: 1) на користь ОСОБА_1 стягнути 70301 гривню 77 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок; пеню - 37329 гривен 78 копійок; інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок; а на користь ОСОБА_2 стягнути 60040 гривен 15 копійок, з яких: - 3% річних - 6624 гривні 00 копійок; пеню - 31894 гривен 63 копійки; - інфляційні втрати - 21521 гривен 52 копійки.

Вказаний розрахунок суд частково бере до уваги та вважає його належним чином обґрунтованим, за виключенням строку, за який нарахована пеня без врахування положень, закріплених в статті 258 ЦК України.

Відповідачем не спростовано розрахунок та не надано свого контррозрахунку.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №761/6406/16-ц встановив, що у разі простроченої страхової виплати зі страхової компанії стягується, окрім самої виплати, 3% річних за весь період прострочення, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №452/3519/15 (пр.№61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №757/26834/15-ц (пр. №61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №758/16044/16-ц (пр.№61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Крім того, у п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №200/4309/14-ц (пр.№61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 49139 гривен 07 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022); пеню - 16167 гривен 08 копійок (за період з 07.06.2020 по 07.06.2021); інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022); та на користь ОСОБА_2 стягнути 49139 гривен 07 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022); пеню - 16167 гривен 08 копійок (за період з 07.06.2020 по 07.06.2021); інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022).

Визначаючи та обмежуючи датою «24.02.2022 року» - строк стягнення інфляційних втрат, відсотків та пені, - суд виходить з наступного: Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який згодом був неодноразово продовжений, та який триває і на теперішній час.

За положеннями п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання), - підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Задовольняючи вимоги позивачів в частині стягнення моральної шкоди, пов`язаної з триваючим невиконанням відповідачем постанови Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23), - суд акцентує увагу на тому, що відповідачем на засадах змагальності не доведено перед судом наявності об`єктивних обставин чи поважних причин, які б унеможливлювали самостійне, добровільне виконання ним вказаного судового рішення.

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року (справа №336/6023/20, пр.№61-11523сво23); постанова Верховного Суду від 22.11.2023 року в справі № 465/6549/16-ц (пр.№61-11927св23)

Згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України: Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У пунктах 2, 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Так, виконання судового рішення сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач самостійно та добровільно не вчинив дій, спрямованих на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23), чим порушує передбачені 129-1Конституції України та статтею 14 ЦПК України гарантії, тим самим завдав позивачам моральної шкоди.

Визначаючи розмір компенсації за заподіяння моральної шкоди позивачеві, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням обсягу та тривалості моральних страждань позивачів, які до теперішнього часу ще не можуть оговтатися від передчасної втрати матері, - вважає за необхідне компенсував йому перенесені страждання чи полегшити душевний біль, який завдається відповідачем шляхом триваючого невиконання судового рішення.

Суд приймає до уваги і те, що позивачі безумовно вимушені докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав та інших негативних наслідків, яких вони зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача.

Суд вважає за можливе погодитися з розміром моральної шкоди, заподіяної позивачам внаслідок невиконання відповідачем вищезазначеної постанову Запорізького апеляційного суду від 29.05.2024 року (справа№332/1203/23)в сумі 10000,00 гривен (по 5000 гривен - кожному з позивачів). Отже, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути за поданням позову судовий збір, від сплати якого повивачі звільнені законом.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.258, 263, 610,611, 625, 979, 980, 992, 999, 1200, 1202 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ПРОСТО» () «Про стягнення збитків за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та про стягнення моральної шкоди за триваюче невиконання судового рішення» - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_1 49139 гривен 07 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022); пеню - 16167 гривен 08 копійок (за період з 07.06.2020 по 07.06.2021); інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022) та моральну шкоду за триваюче невиконання судового рішення у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривен.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПРОСТО» () на користь ОСОБА_2 стягнути 49139 гривен 07 копійок, з яких: 3% річних -7783 гривні 00 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022); пеню - 16167 гривен 08 копійок (за період з 07.06.2020 по 07.06.2021); інфляційні втрати - 25188 гривен 99 копійок (за період з 07.06.2020 по 24.02.2022) та моральну шкоду за триваюче невиконання судового рішення у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривен.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути Акціонерного товариства «ПРОСТО» () на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Реквізити сторін: Позивачі:

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , паспорт: « НОМЕР_6 , виданий 06.07.2006 року Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований: АДРЕСА_1 ,

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_3 , паспорт: НОМЕР_7 виданий 14.07.2010 року Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Акціонерне товариство «ПРОСТО», , адреса: 04050, місто Київ, вулиця Герцена, буд.№10, т.:, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4, електронний кабінет в ЄСІТС зареєстрований

Роз`яснити, що через неявку у судове засідання всіх учасників справи судове рішення підписано судом без його проголошення.

Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: П.В. Зарютін