КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 756/3878/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3607/2025Головуючий у суді першої інстанції - Діденко Є.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання транзакцій незаконними і відновлення грошових коштів на рахунку,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Універсал банк» про визнання транзакцій незаконними і відновлення грошових коштів на рахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що під час її перебування у Словаччині 08.01.2024 зловмисниками здійснено списання її грошових коштів з карткового рахунку НОМЕР_1 у АТ «Універсал банк» на загальну суму 17 197,06 грн. Вказувала, що зловмисниками було проведено вісім транзакцій: № АВ1М-6ТХ5-3МТА-С13Р від 08.01.2024, сума - 885,14 грн., час операції - 17:30:51; № 86МН-0350-0464-71XH від 08.01.2024, сума - 1053,74 грн., час операції - 17:31:22; № АТ8Т-7Т7E-Т87K-Е793 від 08.01.2024, сума - 1475,24 грн., час операції - 17:31:47; № XК97-909Х-C5КХ-3А78 від 08.01.2024, сума - 6575,34 грн., час операції - 17:32:05; № 700Р-5766-7М2Р-В6СХ від 08.01.2024, сума - 1306,64 грн., час операції - 17:32:48; № 7НМН-ТВН7-7ЕВС-Т59Х від 08.01.2024, сума - 1643,84 грн., час операції - 17:33:12; № Р7АН-ЕТХ9-81ТО-ХРК0 від 08.01.2024, сума - 2739,73 грн., час операції - 17:33:31; від 08.01.2024 сума - 1517,39 грн., час операції - 17:34:17.

Усі платежі проведені за допомогою системи Google Раy з технічного пристрою, яким ОСОБА_1 ніколи не користувалася, із інтервалом часу між кожним платежем по декілька секунд. При цьому, банк заблокував лише останній платіж. У листі від 21.01.2024 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило, що оскільки операції проходили за допомогою технології Google Рау, то оскаржити такі транзакції через міжнародну платіжну систему Visa можливість відсутня. Наголошувала, що не розголошувала третім особам інформацію про номер карткового рахунку, пін-код та іншу конфіденційну інформацію, картка не губилася, доступу до неї треті особи не мали. Списання коштів на суму 17 197,06 грн. відбулося внаслідок протиправної діяльності невідомої особи (осіб). 09.02.2024 її представник звернувся до Департаменту кіберполіції Національної поліції України із заявою про вчинення злочину, після чого заяву про вчинення злочину направлено до Святошинського УП ГУНП у м. Києві.

У зв`язку із викладеним, позивач просила суд першої інстанції визнати транзакції від 08.01.2024 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 17 197,06 грн. незаконними та зобов`язати АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, переведені 08.01.2024 з карткового рахунку № НОМЕР_1 у сумі 17 197,06 грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03.09.2024 позов задоволено частково. Визнано транзакції від 08.01.2024 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 17197 грн. 06 коп. незаконними та зобов`язано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, переведені 08.01.2024 з карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 17197 грн. 06 коп., шляхом відновлення її на вказаному картковому рахунку. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на користь держави суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (т. 1 а.с. 230-242).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 21.09.2020 позивачем було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відтоді позивач як клієнт банку користувалася банківськими послугами у межах продукту «monobank». Проте, в порушення умов укладеного між сторонами договору, ОСОБА_1 передала персональні дані своєї картки, шляхом переходу за фішинговим посиланням з СМС, про що позивач зазначала в листуванні зі співробітником банку. Таким чином, позивач власноручно вчинила дії по розголошенню конфіденційної інформації та сприяла втраті, незаконному використанню інформації, надавши змогу ініціювати платіжні операції, перейшовши за фішинговим посиланням з смс, що сприяло втраті коштів з банківського рахунку позивача.

Зазначає, що банк не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не вчиняв жодних незаконних дій щодо позивача, а пред`явивши позов до банку, позивач змушує відповідати за незаконні дії третьої особи.

Наголошує, що банк не допускав істотного порушення умов договору, а позивач не доводить суду належними та достатніми доказами, що таке порушення відбулося.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копії зазначених ухвал апелянтом було отримано 11.12.2024.

Копію апеляційної скарги з додатками та копії ухвал суду направлено на адресу представника відповідача 13.12.2024 та цього ж дня останнім були отримані.

19.12.2024 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.09.2020 між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви до Договору банківських послуг, прийняття Умов і правил надання банківських послуг, укладено договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

08.01.2024 з рахунку ОСОБА_1 , здійснено списання з кредитних коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на загальну суму 17 197,06 грн. у торговельному закладі «SumUp «CHLI sushibar» згідно квитанцій: № АВ1М-6ТХ5-3МТА-С13Р від 08.01.2024, сума - 885,14 грн., час операції - 17:30:51; № 86МН-0350-0464-71XH від 08.01.2024, сума - 1053,74 грн., час операції - 17:31:22; № АТ8Т-7Т7E-Т87K-Е793 від 08.01.2024, сума - 1475,24 грн., час операції - 17:31:47; № XК97-909Х-C5КХ-3А78 від 08.01.2024, сума - 6575,34 грн., час операції - 17:32:05; № 700Р-5766-7М2Р-В6СХ від 08.01.2024, сума - 1306,64 грн., час операції - 17:32:48; № 7НМН-ТВН7-7ЕВС-Т59Х від 08.01.2024, сума - 1643,84 грн., час операції - 17:33:12; № Р7АН-ЕТХ9-81ТО-ХРК0 від 08.01.2024, сума - 2739,73 грн., час операції - 17:33:31; від 08.01.2024 сума - 1517,39 грн., час операції - 17:34:17, про що свідчать копії квитанцій та виписка по рахунку (т. 1 а.с. 19-25, 40-41).

З наданого позивачем та відповідачем електронного листування убачається, що позивачка звернулась у службу підтримки щодо приводу незаконного списання коштів. Служба підтримки повідомила, що платежі було проведено успішно, оскільки дані картки передані за фішинговим посиланням. Даним зверненням позивачка заперечила факт самостійного введення даних платіжної картки, намагаючись з`ясувати про причини блокування банком одного з восьми платежів (т. 1 а.с. 26-39).

Згідно наданої банком інформації, для проведення вказаних транзакцій було використано пристрій Samsung-SM-G973U1, місце вчинення платежів: France, адреса терміналу: Kourou, спосіб оплати - бесконтакт (PAY PASS), метод проведення оплати - Google Pay, отримувач - фінансова установа First Data Gmbh.

При цьому позивач повідомила, що користується мобільним телефоном Redmi Note 11 Pro+ та з 04.07.2023 проживає у Словаччині ( ОСОБА_3 ) (т. 1 а.с. 217 - зворотній бік, 218-219).

Як убачається з листа АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 21.01.2024, операції 08.01.2024 пройшли після того, як ОСОБА_1 додала рахунок до Google Pay. Для підтвердження на її номер телефону був відправлений цифровий пароль, після чого у торговельному закладі «SumUp «CHLI sushibar» відбулись оплати. Операція 08.01.2024 о 17.32 була відхилена на боці торгової точки. Рекомендовано звернутись до правоохоронних органів (т. 1 а.с. 42-43).

09.02.2024 представник позивача подав заяву до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про кримінальне правопорушення за фактом незаконного списання коштів 08.01.2024 на загальну суму 17197,06 грн., яку направлено для подальшого розгляду до Святошинського УП ГУНП у м. Києві (т. 1 а.с. 47-49, 50-51).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що платежі проведені у Франції у торговельному закладі з мобільного пристрою, відмінного від того, яким користується позивач, протягом приблизно трьох хвилин. Суд дійшов висновку, що дослідженими доказами у сукупності доведено безпідставність платежів 08.01.2024 на загальну суму 17 197,06 грн. Водночас, відповідач не надав суду доказів того, що позивачка сприяла здійсненню незаконних транзакцій, передала дані своєї платіжної картки іншим особам. При цьому, додавання позивачкою платіжної картки в платіжну систему Google Pay не може розцінюватись як таке, що призвело до незаконного передання інформації про картку стороннім особам. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що позивачка перейшла за фішинговим посиланням і це призвело до передання даних платіжної картки стороннім особам, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що позивачка переходила за вказаним посиланням, таке посилання є шахрайським та у разі виконання таких дій, були передані дані платіжної картки. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази, які б доводили те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позаяк, саме відповідач як надавач платіжних послуг зобов`язаний вживати розумних заходів безпеки щодо виконуваних платіжних операцій та збереження грошових коштів на рахунку клієнта.

При цьому, суд першої інстанції звертав увагу, що статус списаних з рахунку позивача коштів як кредитних не має значення для відновлення порушених прав позивача, оскільки такі кошти були надані позивачу і знаходились на його рахунку, а позивач як споживач має право на належне виконання банком умов укладеного договору про надання банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16-ц, від 17.062021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 № 176/1445/22, від 01.11.2024 в справі № 332/6036/23.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано урахував висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18).

Посилання апелянта на ту обставину, що позивач порушила умови укладеного договору сторонами, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, перейшовши за фішинговим посиланням не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Так, наявність в матеріалах справи скріншоту смс-повідмлення із зазначенням веб-сайту не дають змогу суду обґрунтовано встановити те, що ОСОБА_1 сприяла передачі необхідної інформації у такий спосіб, відтак надала змогу ініціювати третім особам платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта щодо відсутності вироку за фактом вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного заволодіння коштами позивача необґрунтованими та безпідставними, оскільки відсутність вироку в кримінальному провадженні не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з цим, відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248 наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Отже, враховуючий споживчий характер правовідносин між сторонами, суд апеляційної інстанції ураховує, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулось у межах наданого відповідачем кредитного ліміту, відтак покладення на АТ «Універсал банк» обов`язку відновити грошові кошти на рахунку буде відповідати інтересам банку.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із доводами позовної заяви, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання транзакцій незаконними і відновлення грошових коштів на рахунку - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова