Справа № 211/290/25
Провадження № 2/211/886/25
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради (далі КП «Навчально-виробничий центр» ДОР) на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в розмірі 11 802,70 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 10 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 01.11.2023 по 31.12.2024 вона працювала на посаді менеджеру з персоналу. Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 31.12.2024, поданої на ім`я голови комісії з реорганізації КП «Навчально-виробничий центр» ДОР Шапоренко Л.В. про звільнення, зазначено про здійснення виплати заборгованості по заробітній платі за другу половину вересня 2024 року та жовтень 2024 року в розмірі 11 802,70 грн., а також розрахунок за невикористану відпустку, накопичену з 02.11.2023по 31.12.2023 - 5 календарних днів, з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 25 календарних днів у розмірі 10 000,00 грн.На дату звернення з позовом до суду виплати заборгованості по зазначеним розмірам 11 802,70 грн. та 10 000,00 грн. відповідачем здійснені не були. Крім того, відповідач вважає, що бездіяльність відповідача по невиплаті заробітної плати призвело до погіршення її матеріального становища, що спричинило моральні страждання, які виявились внаслідок постійних стресів та погіршення самопочуття, з психологічної нестабільності та депресивного стану. Відповідно моральну шкоди позивач оцінює 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Ковалик М.Ф., відповідно до поданої заяви, просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач КП «Навчально-виробничий центр» ДОР про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 02.11.2023 працювала за сумісництвом у КП «Навчально-виробничий центр» ДОР на посаді менеджеру з персоналу (а.с. 17 копія наказу №22-К від 01.11.2023), 31.12.2024 звільнена на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (а.с. 18 копія наказу №59 від 31.12.2024).

З метою доведення наявності заборгованості із заробітної плати, позивачем надано копії заяв ОСОБА_1 , поданих на ім`я голови комісії з реорганізації КП «Навчально-виробничий центр» ДОР Шапоренко Л.В., від 18.11.2024 про виплату заборгованості, від 31.12.2024 про звільнення, від 07.01.2025 про задоволення вимог кредитора (а.с.19, 20, 22), також надано звіт-рахунок за період з 01.07.2024 по 31.12.2024 (а.с. 27-41) та копії табелів обліку використання робочого часу за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року (а.с. 42, 43).

Проте надані суду докази не можуть бути використані у якості належного доказу, оскільки не мають даних, які б давали суду можливість достовірно встановити розмір заборгованості по заробітній платі за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року, розмір заборгованості за невикористану відпустку, а також не мають визначених необхідних сум для розрахунку середнього заробітку, оскільки табелі обліку використання робочого часу за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року лише свідчать про кількість відпрацьованих позивачем днів.

Жодних розрахункових листів по заробітній платі з боку позивача суду не надано, а, отже, відсутні докази на підтвердження наявності такої заборгованості.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, з боку позивача суду не надано, як і не заявлено клопотань про витребування доказів з огляду на неподання відповідачем доказів наявності заборгованості.

Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що всупереч вказаним вимогам чинного законодавства, з боку позивача не доведено те, що у відповідача перед позивачем дійсно існує зазначена в позові заборгованість по заробітній платі за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року, компенсації за невикористану відпустку. А надані суду докази жодним чином не доводять, що у відповідача перед позивачем дійсно існує заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку станом на день звернення до суду з цим позовом, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Беручи до уваги викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Що вимоги про стягнення моральної шкоди.

Суд вважає також відмовити у задоволенні моральної шкоди, оскільки дана вимога є похідною від первісної.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а при пред`явленні позову вона була звільнена від сплати судового збору, то судові витрати слід віднеси за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства «Навчально-виробничий центр» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович