Провадження № 4-с/369/43/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про залишення скарги без руху)

11.03.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 на дії органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вищевказаною скаргою. Просив суд:

1.Визнати що строки у які Держвиконавець проводить виконавчі дії у виконавчому провадженні не є розумними і по суті це є безпідставне затягування виконавчих дій.

2.Визнати помилковими та скасувати результати розрахунків розміру заборгованості зі сплати аліментів від 01.09.2024р оскільки 22.12.2023р. з`явилося інше рішення Києво-Святошинського суду по справі № 369/14817/23 з того самого предмету яке визначає стягнення аліментів у інший спосіб та яке набрало законної сили 29 березня 2024 р. - відповідно інформація яка міститься у розрахунку від 01.09.2024р. та стосується періоду з 29 березня 2024 р. по серпень 2024р. включно ні якого відношення до попереднього рішення суду не має а відповідно не має ні якого відношення до ВП № 72812447 оскільки метою зазначеного ВП є виконання рішення Апеляційного суду Київської обл. від. 12.09.2016 року по справі № 369/3717/16-ц відповідно розрахунок не має містити інформації яка стосується виконання іншого судового рішення.

3.Зобов`язати Держвиконавця зробити новий розрахунок виходячи з наданих мною зауважень та калькуляції (згідно наданої у додатках таблички) з закінчення дії рішення Апеляційного через появу рішення Києво-Святошинського від 22.12.2023р.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому є підстави для залишення її без руху з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року (в частині, що не суперечить нормам ЦПК України, що діють з 15 грудня 2017 року в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання( ч. 9 ст. 10 ЦПК України).

Крім того, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Таким чином, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України. Разом з тим, подана скарга таким вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

У ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Верховний Суд зауважує, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У своїй скарзі скаржник зазначає, що 07 серпня 2024 року він звернувся із заявою на ім`я начальника Вишневого ВДВС з проханням надати довідку з актуальною інформацією щодо наявного боргу. Відповідь з приводу розміру заборгованості станом на 01 вересня 2024 року надійшла від державного виконавця 10 жовтня 2024 року, що підтверджується роздруківкою перевірки статусу відстеження поштового відправлення.

Суд зазначає, що при визначенні дати, з якої скаржник дізнався про своє порушене право слід враховувати таке.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Положеннями ст. 18 Закону визначено, зокрема, те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Частиною 1 ст. 19 Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до абзаців 1, 3 ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вказані положення законодавства, учасник виконавчого провадження обґрунтовано покладається на отримання протягом розумного строку відповідних документів (відомостей) від виконавця, однак таке очікування не може бути надто тривалим.

У випадку неотримання відповідних документів (відомостей) протягом тривалого часу та невжиття відповідних заходів учасником виконавчого провадження, спрямованих на таке отримання, застосуванню підлягає презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г зазначив, що за змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях ст. 341 ГПК, він доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у ч. 1 ст. 341 ГПК, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді.

Водночас така обізнаність не виникає з дати внесення відповідних документів (відомостей) виконавцем до автоматизованої системи виконавчих проваджень, адже як правильно визначено в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року та від 11 жовтня 2019 року у справі №910/22695/13, від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16, в учасника виконавчого провадження немає обов`язку щоденно відслідковувати відомості з автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г погодився із висновками суду апеляційної інстанції, зазначивши, що у зв`язку із викладеним та враховуючи встановлені судами обставини: звернення позивача як стягувача 01 липня 2019 року листом №4471/09-03 до відділу примусового виконання рішень ДВС із вимогами про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу №925/308/13-г від 16 березня 2015 року та про відновлення виконавчого провадження (з доданням до цього листа Наказу, ухвали Господарського суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року, постанови Північного апеляційного господарського суду від 20 березня 2019 року - про скасування судового рішення про визнання Наказу таким, що не підлягає виконанню, п.4.4 цієї постанови), Суд, з урахуванням абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження», а також з урахуванням термінів поштового обігу кореспонденції дійшов висновку, що позивач міг розраховувати на отримання постанови про відновлення виконавчого провадження з виконання наказу не пізніше 15 липня 2019 року.

Отже, учасник виконавчого провадження, який звернувся із заявою про вчинення відповідних виконавчих дій, може вважатися обізнаним про вчинення таких дій виконавцем з урахуванням розумності строку, який минув з дати звернення із заявою про вчинення виконавчих дій до виконавця. Розумність такого строку суд визначає з урахуванням конкретних обставин справи (строків, встановлених Законом «Про виконавче провадження», термінів поштового обігу кореспонденції, повідомлення учасників виконавчого провадження електронною поштою, фактичного доступу учасника виконавчого провадження до автоматизованої системи виконавчих проваджень тощо).

Таким чином, суд зазначає, що скаржник, будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження стосовно нього та знаючи про наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів, припускаючи можливість порушення своїх прав з боку органу примусового виконання, 07 серпня 2024 року звернувся із заявою до начальника Вишневого ВДВС з проханням надати довідку з актуальною інформацією щодо наявного боргу. Відповідь з приводу розміру заборгованості станом на 01 вересня 2024 року була отримана скаржником 10 жовтня 2024 року (у строк понад 2 місяці після звернення із заявою), що підтверджується роздруківкою перевірки статусу відстеження поштового відправлення. Тобто, з урахуванням абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження», а також з урахуванням термінів поштового обігу кореспонденції, скаржник міг розраховувати на отримання інформації щодо наявної заборгованості не пізніше 21 липня 2024 року. Однак, не отримавши будь-якої інформації, дізнавшись про можливе порушення його прав, скаржником не було здійснено жодних дій на отримання протягом розумного строку відповідних документів (відомостей) від виконавця.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що скаржником було пропущено встановлений у ст. 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою.

Клопотання про поновлення строку на подання скарги із зазначенням причин поважності пропуску строку заявником не надано.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 9, 10, 175, 177, 185, 447, 449, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 на дії органу примусового виконання, - залишити без руху і надати скаржнику строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення скаржнику ухвали, та роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали скарга буде вважатися неподаною і підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА