Номер провадження: 22-ц/813/2567/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника Бочарова Андрія Валерійовича

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7210000 грн.

Разом з позовом до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про забезпечення позовної заяви, в якій ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомості:

- житлове домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м, житловою площею 55,1 кв.м, яке складається з: житлового будинку літера В; гаражу - літера Г; гаражу літера Д; 1,2 огорожа; І вимощення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01);

- земельну ділянку площею 0,076 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Також заявник просив суд заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), та земельну ділянку площею 0,076 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), в тому числі щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, тощо) житлового домоволодіння, загальною площею, загальною площею 110,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Заяву про забезпечення позову обґрунтована тим, що ним до Приморського суду м. Одеси подано позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду в розмірі 7210000 грн. Позивачем як підрядником були виконані ремонтні роботи згідно з договором підряду за адресою: АДРЕСА_1 . 20 серпня 2021 року між сторонами договору був складений і підписаний акт здачі приймання виконаних ремонтних робіт за договором підряду від 20 жовтня 2017 року. Відповідач не надав будь-яких заперечень щодо виконання робіт, проте заборгованість не сплатив. Також заявник зазначає, що розмір позовних вимог значно перевищує вартість нерухомого майна відповідача, тому при накладенні арешту на таке майно не буде порушені права відповідача та такі заходи будуть співмірними із заявленими вимогами. Заявник вважає за необхідне накласти арешт на вказане нерухоме майно ОСОБА_2 з метою забезпечення позовних вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду задоволено.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи та (або) інтереси, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є незалучення судом першої інстанції самостійно ОСОБА_3 , який є іпотекодержателем майна, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис 20.04.2018, на яке позивач просив накласти арешт та заборони і докази речових прав позивач мав надати суду. З огляду на норми Закону України «Про іпотеку» щодо можливості іпотекодержателя задовольнити свої вимоги у разі порушення основного зобов`язання та його пріоритет на задоволення забезпеченої іпотекою за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, вважає що оскаржувана ухвала безпосередньо торкається прав та інтересів ОСОБА_3 .

В ухвалі судом не досліджено питання, хто є власником майна та наявності будь-яких заборон.

На думку заявника, спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фіктивним і направлений не на захист прав позивача, а не з метою чинення перешкод ОСОБА_3 у зверненні стягнення на предмет іпотеки, що доводиться матеріалами цильної справи № 522/4063/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, припинення іпотеки, зняття заборони відчуження майна, по якій ухвалою від 09.03.2023 заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на те саме майно та застосовано ті самі заборони, а ухвалою від 26.03.2024, яка набрала законної сили 12.09.2024, позов залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову.

На думку заявника, позивач з метою перешкоджання ОСОБА_3 у зверненні стягнення на предмет іпотеки, зловживаючи процесуальними правами, ініціював теперішній позов.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримали 01.02.2025 15:25:04, в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджуються довідками (а.с. 78,78зв.), не з`явилися до судового засідання. Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Задовольняючи повністю заяву позивача та забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно та одночасно забороняючи державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна відповідача, суд виходив із доведеності позивачем обгрунтованості такої заяви.

Проте, повністю погодитися із такими висновками суду за доводами апеляційної неможливо.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.09.2024 № 395508675: земельна ділянка 12, кадастровий номер: :29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), площа 0,076 га, належна ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.09.2017 видавник: ТОВ «Шанті Україна» та ОСОБА_2 , зареєстрована іпотека 20.04.2018 17:40:58 приватним нотаріусом Бураковою О.І., Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., договір позики грошей, серія та номер 353, виданий 20.04.2018, видавник Буракова О.І., Приватний нотаріус ОМНО, строк виконання основного зобов`язання 20.05.2018, розмір основного зобов`язання 3484000,00 грн, договір позики, іпотеко держатель ОСОБА_3 , іпотекодавець ОСОБА_2 (а.с. 6-7).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.09.2024 № 395508179: житлове домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м, житловою площею 55,1 кв.м, реєстраційний номер майна: 31596331, належний ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, видай ний 01.09.2017 видавник: ТОВ «Шанті Україна» та ОСОБА_2 , зареєстрована іпотека 20.04.2018 17:35:54 приватним нотаріусом Бураковою О.І., Одеський міський нотаріальний округ Одеська обл., іпотекодержатель ОСОБА_3 , іпотекодатель ОСОБА_2 (а.с. 3-4).

Отже, колегія суддів погоджується із тим, що оскаржуваною ухвалою дійсно зачіпаються права та інтереси заявника ОСОБА_3 як іпотекодержателя, що вбачається з тому переглядає ухвалу за його скаргою.

За правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, відповідно до абзацу 7 пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2-6875/10 № 359/2369/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/1953/13-ц).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 346/1305/19 зауважила, що іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Тобто, за змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Оскільки наявність обтяжень речових прав на передане заявнику в іпотеку майно не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, а тому суд цілком слушно задовольнив заяву позивача ОСОБА_1 в частині накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, що перебуває в іпотеці заявника по справі ОСОБА_3 .

Натомість, є слушними доводи апеляційної скарги заявника про те, що такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно іпотечного майна порушує його права щодо цього майна, оскільки вищезазначений арешт повністю охоплює можливі ускладнення виконання рішення як запобіжник права відповідача позбутися такого.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про незаконність ухвали в наведеній частині, оскільки вказане впливає на права та інтереси заявника, який хоча і не був учасником справи, проте є іпотекодержателем за іпотечним договором від 20.04.2018, предметом якого є нерухоме майно, належне відповідачу по справі, і маючи передбачене договором та законом право на звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_3 за умови задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову щодо державного реєстратора, буде позбавлений можливості реалізувати право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Що стосується доводів апеляційної скарги про розгляд вказаного процесуального питання без повідомлення заявника як особи, якої стосується забезпечення позову щодо майна, іпотекодержателем якого він є, то такої підстави, як безумної для скасування судового рішення в розумінні вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України, закон не містить.

Апеляційний суд вважає, що оскільки наявність обтяжень речових прав на передане заявнику в іпотеку майно не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, тому судове рішення в наведеній частині є таким, що відповідає вимогам ст. 375 ЦПК України щодо його відповідності нормам матеріального і процесуального права.

Щодо вимог заяви в частині заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, в тому числі щодо відчуження будь-яким способом, належного відповідачу ОСОБА_2 , то в цій частині ухвалу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року в частині заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового домоволодіння, загальною площею 110,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), та земельну ділянку площею 0,076 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), в тому числі щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, тощо) житлового домоволодіння, загальною площею, загальною площею 110,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:004:0017; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 18 березня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький