Справа № 462/1841/25
провадження 2-о/462/126/25
У Х В А Л А

20 березня 2025 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Кваш Майї Петрівни про встановлення факту спільного непроживання, -

ВСТАНОВИВ:

заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту непроживання ОСОБА_2 , разом з батьком на момент смерті.

Однак, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання про необхідність відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

З положень даної норми очевидно випливає, що факт, про встановлення якого просить заявник, повинен мати значення, в тому числі, для підтвердження наявності неоспорюваних прав, реалізації своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначає заявниця, ОСОБА_2 , на момент смерті їхнього батька була з ними зареєстрована за однією адресою, проте, фактично, там не проживала. На цій підставі заявниця вважає, що ОСОБА_2 , не може вважатися такою, що фактично прийняла спадщину оскільки фактично проживала за іншою адресою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 викладений наступний правовий висновок: чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що як стверджує сама заявниця, - заява ОСОБА_2 , про відмову від спадщини подана поза межами 6 місяців, а відтак, на даний час донька є спадкоємицею майна, а тому, фактичною метою вимог заявниці є усунення спадкоємиці від отримання спадщини, що безпосередньо впливає на спадкові права та обов`язки як заявниці так і заінтересованої особи.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що встановлення факту про який просить заявниця має очевидний вплив на спадкові права заінтересованої особи (оскільки вона оспорює право заінтересованої особи на спадкування), суд приходить до висновку, що з поданої заяви вбачається спір про право. Таким чином, у відкритті провадження слід відмовити в силу вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 05.09.2022 р. (справа № 336/10116/21).

Керуючись ст.ст. 258-260, 293, 315 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Кваш Майї Петрівни про встановлення факту спільного непроживання.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.І. Ліуш