Провадження № 2/357/953/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Моторно(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1608,00 грн. та 40 000,00 грн моральної шкоди; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 79 196,00 грн; стягнути в дольовому порядку витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 серпня 2023 року об 11 год. 59 хв. в м. Біла Церква по вул. Леваневського, 128 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом NISSAN TEANA д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Дані обставини встановлені постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 року у справі № 357/11904/23, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В насідок ДТП позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода полягає у пошкодженні належного Позивачу на праві приватної власності автомобіля марки NISSAN TEANA д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до висновку експертного дослідження № 152/95465 про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля NISSAN TEANA реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП на 14.09.2023 року складає 238 608 грн, який був виготовлений на замовлення Моторно (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до вищевказаного Висновку, вартість матеріального збитку визначається, як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ та величини втрати товарної вартості, за умови доцільності відновлювального ремонту. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , не була застрахована у жодній страховій компанії тому позивач вимушений був звернутися із заявою до Моторно (транспортного) страхового бюро України далі (МТСБУ). Відповідно до листа МТСБУ про прийняте рішення №95465 Позивачу було надано відповідь, що прийнято рішення про відшкодування шкоди в розмірі 80 504 гривень. На підставі заяви ОСОБА_2 до Начальника Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Київської області ДПП від 01.12.2023 року про складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП стосовно водія ОСОБА_1 05.01.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №697351. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 12.04.2024 року у справі № 357/1115/24 було провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2024 року вищевказану постанову залишено без змін. Відповідно до розрахунку КТЗ марки NISSAN TEANA реєстраційний номер НОМЕР_4 після ДТП від 30.11.2023 року - вартість КТЗ в пошкодженому стані 77 000 грн. Ринкова вартість КТЗ до ДТП 238 608,00 грн. Відповідно до висновку експерта № 152/95465, складеного 14.09.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , з технічної точки зору, станом на 14.09.2023 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 20.08.2023 року, становить 238 608 грн 00 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля NISSAN TEANA, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП, яка мала місце 20.08.2023 року становить 347 473 грн 70 коп. Ринкова вартість автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент до ДТП, яка мала місце 20.08.2023 року, становить 238608 грн 00 коп. Вартість автомобіля в пошкодженому стані NISSAN TEANA, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату після ДТП, яка мала місце 20.08.2023 року становила 77 000 грн 00 коп. Відтак, оскільки транспортний засіб Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно висновку експерта, вважається фізично знищеним та водій ОСОБА_2 не мав Полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, а потерпілому ОСОБА_3 була завдана майнова шкода у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, яким він керував, з відповідача МТСБУ, у межах страхового ліміту, слід стягнути на користь позивача майнову шкоду у розмірі 79 196 грн. (160 000 грн - 80 804 грн.) Решту частину майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу необхідно стягнути з винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 у розмірі 1608 грн. 00 коп., з розрахунку: 238 608 грн 00 коп. (ринкова вартість транспортного засобу до ДТП) - 160 000 грн 00 коп. (страховий ліміт, який підлягає стягненню з МТСБУ) - 77 000 грн 00 коп. (залишкова) вартість транспортного засобу після ДТП) = 1608 грн 00 коп. Крім цього, враховуючи обставини, при яких позивачу була завдана моральна шкода у зв`язку з даною подією, глибину, тяжкість та тривалість моральних страждань, зокрема: після ДТП, дана подія порушила звичайний ритм життя позивача, вплинула на реалізацію його намірів, спричинила йому підвищене нервове та психологічне навантаження, позивач був позбавлений можливістю користуватися автомобілем для сімейних потреб. Тому, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування завданої моральної шкоди 40 000 грн 00 коп.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Судом 11.09.2024 р. за вх..№47322 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України Гусєв П.В., який діє на підставі довіреності, просив відмовити у задовленні позовних вимог до Моторно (транспортного) страхового бюро України та розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача. У відзиві зазначив, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 20.08.2023 року за участю транспортного засобу «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_5 та транспортного засобу «Ніссан» державний номерний знак НОМЕР_4 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. На момент настання ДТП транспортний засіб «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_6 яким керував ОСОБА_2 не було забезпечено договором обов`язкового страхування внаслідок чого позивач звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону № 1961-IV. Водночас на момент звернення не було закінчено розгляд справи відносно позивача внаслідок чого після набрання законної сили постанови відносно ОСОБА_2 МТСБУ було сплачено кошти на підставі ст. 1188 ЦК та п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV (обопільна вина) у розмірі 80 804,00. Згідно до ст. 32 Закону № 1961-IV страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Разом з тим після набрання законної сили постанови Київського апеляційного суду від 25.07.2024 року по справі № 357/1115/24 про визнання невинуватим позивача - позивач не вертався з заявою про доплату страхового відшкодування. Таким чином, МТСБУ вважає, що даний позов є передчасним у зв`язку тим, що не встановлено дії всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 березня 2025 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Шовкопляс С.А. направив до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 11.03.2025 р. за вх..№12803, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує та просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів недоотриманої матеріальної шкоди (збитків) спричинених внаслідок ДТП не підтримують, у наслідок їх задоволення відповідачами після пред`явлення позову. Тому просить застосувати ч. 3 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом 11.03.2025 р. за вх..№12805 отримано заяву, в якій представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ратушний С.І. просив розгляд справи проводити у відсутності відповідача та представника, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди визнають частково, а саме в сумі 10000,00 грн, витрати на правничу допомогу визнає в розмірі 2000,00 грн. В іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 року у справі № 357/11904/23, яка набрала законної сили 13.11.2023, визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно даної постанови встановлено, що 20 серпня 2023 року об 11 год. 59 хв. в м. Біла Церква по вул. Леваневського, 128 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом NISSAN TEANA д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1; 13.1 ПДР України.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку експерта № 152/95465 від 14.09.2023 року по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу NISSAN TEANA реєстраційний № НОМЕР_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля NISSAN TEANA д.н.з. НОМЕР_4 складає 238608,00 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_7 становить 347 473 грн 70 коп. Ринкова вартість автомобіля Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_7 становить 238608 грн 00 коп. Вартість автомобіля в пошкодженому стані Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_7 становила 77 000 грн 00 коп.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , не була застрахована у жодній страховій компанії, тому позивач звернувся із заявою до Моторно (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до листа МТСБУ від 27.12.2023 про прийняте рішення (справа МТСБУ №95465), МТСБУ прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 80504,00 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 12.04.2024 року у справі № 357/1115/24, яка залишена без змін постановою Київської апеляційного суду від 15.07.2024 р., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ст.124 КУпАП було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно даної постанови встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 697351 від 05.01.2024 року: 20.08.2023 року о 11 год. 59 хв. Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд.128, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Nissan Teana» н.з. НОМЕР_4 , проїхав ділянку, де рух регулюється світлофором, зменшив швидкість аж до повної зупинки, чим створив небезпеку для водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mercedes Benz E220CDI» н.з. НОМЕР_1 , що призвело до їх зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. ОСОБА_2 рухався позаду в тій самій смузі.

Судом встановлено, що на час пред`явлення позову, сума недоплаченого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідачем МТСБУ становить 79 196,00 грн, відповідачем ОСОБА_2 становить 1608,00

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з підпунктом «а» п.44.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з підпунктом "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Оскільки, транспортний засіб Nissan Teana, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно висновку експерта, вважається фізично знищеним та водій ОСОБА_2 не мав Полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, а потерпілому ОСОБА_3 була завдана майнова шкода у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, яким він керував, у відповідача МТСБУ виник обов`язок сплати позивачу майнової шкоди у межах страхового ліміту, у розмірі 160 000 грн, та враховуючи сплату в розмірі 80804, 00 грн, сума недоплаченого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди в становить 79196,00 грн.

Обов`язок щодо сплати решти частини майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в розмірі 1608,00 грн виник у відповідача ОСОБА_2 .

Однак, як встановлено судом, після відкриття провадження по справі, відповідачами сплачено у повному обсязі суми недоплаченого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією від 13.01.2025 р. та листом від МТСБУ, що також не заперечується позивачем по справі.

Представник позивача посилається на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у відповідності до якої, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 40000 гривень, суд приходить до наступного.

Позивач зазначив, що йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні права власності, тобто у порушенні права позивача як власника, відповідно до ст. 317 ЦК України, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, та яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, зокрема: в тому, що позивач перебував в стресовому стані після значного пошкодження свого автомобіля внаслідок ДТП, а також в тому, що він був позбавлений можливості експлуатувати свій автомобіль, був змушений думати про його ремонт, користуватись транспортними послугами знайомих та таксі, витрачати час на оформлення відповідних документів, чим був порушений звичний для нього спосіб життя. Також до негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу ОСОБА_2 , оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Позивач зазначив, що незаконними діями відповідача, його лояльністю та безвідповідальністю, протиправною поведінкою, йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінюю виходячи з обсягу та характеру та тривалістю моральних та психологічних страждань в розмірі 40000,00 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, і міри відповідальності відповідача ОСОБА_2 , який своїми діями завдав матеріальної шкоди позивачу, що в свою чергу привело до певних душевних страждань, змусило позивача вживати додаткових заходів для відновлення становища, з дотриманням принципу справедливості, пропорційності, змагальності і законності, суд вважає, що позивачу дійсно було заподіяно моральної шкоду, яку суд оцінює у 15000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Враховуючи, що позивачу було завдано майнову шкоду у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відповідачі в добровільному порядку не відшкодували завдану шкоду, що змусило позивача звернутися за правовою допомогою для захисту свого порушеного права в судовому порядку, вимоги щодо стягнення суми недоотриманого матеріального збитку спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволені відповідачами після пред`явлення позову, суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 142 ЦПК України представником позивача подано заяву про стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію Договору про надання правничої допомоги №03/24 від 15.04.2024 р.; ордер серії АІ №1505870; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6720/10; копію додаткової угоди №1 від 15.04.2024 до Договору про надання правничої допомоги №03/24 від 15.04.2024 р.; копію додаткової угоди №1 від 30.12.2024 до Договору про надання правничої допомоги №03/24 від 15.04.2024 р.; копію акта наданих адвокатських послуг від 11.03.2025 р., з яких вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 20000,00 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Однак, від відповідачів в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшли заяви про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ратушний С.І. визнав частково позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц, від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19.

Однак, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Окрім цього, судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 12.05.2020 зі справи № 904/4507/18.

У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, колегія суддів зазначає, що в контексті правовідносин, які склались у даній справі, суд апеляційної інстанції при визначенні суми витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом справи № 910/7540/19 в суді апеляційної інстанції повинен був не обмежуватись лише посиланням на те, що вказана сума є «фіксованим гонораром», визначеним відповідачем 1 та адвокатом, а повинен був надати оцінку заявленій ПАТ «Оболонь» сумі на предмет її обґрунтованості, необхідності та неминучості, в частині такого перевищення та відповідно оцінити, чи відповідають такі витрати, критерію реальності та розумності їхнього розміру.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18).

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21).

ВП ВС в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, яке відповідно до ст. 1512 Конституції України є обов`язковим, остаточним і не може бути оскаржено, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. на думку суду не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним.

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).

Суд, оцінюючи подані документи, якими позивач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними зі складністю справи, витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг.

Отже, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20.

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Враховуючи вищезазначене, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд вважає про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 3000,00 грн, що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, та є доцільним і справедливим.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн, а саме по 605,60 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 82, 141, 142, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, всього 18605,60 грн (вісімнадцять тисяч шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, всього 8605,60 грн (вісім тисяч шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_8 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України; вул. Русанівська, буд. 8, м. Київ, 02154; адреса: .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 : РНОКПП: НОМЕР_9 .

Повний текст рішення суду виготовлено 19.03.2025 року.

Суддя Б. І. Кошель