Справа № 314/2590/24
Провадження № 2/314/168/2025
18.03.2025 м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Капітонова Є.М., секретар судового засідання Дерко В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в Вільнянськ цивільну справу за позовом керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах Приазовської селищної ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями природно-заповідного фонду,-
за участю прокурора Лисенко І.С.
Керівник Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах Приазовської селищної ради звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить:
Згідно із інформаціями Запорізької обласної військової адміністрації від 01.04.2024, 18.04.2024, 16.05.2024 Запорізькою обласною радою рішення про скасування статусу Заказника, зміну його площі чи категорії, зміну цільового призначення земель, що входять до Заказника, у тому числі до категорії земель сільськогосподарського призначення, не приймались; клопотання до Кабінету Міністрів України про передачу або вилучення земельних ділянок заказника та щодо зміни їх цільового призначення обласною державною адміністрацією не надавались.
Разом з тим, отримання у власність земельної ділянки природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», яка не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для таких цілей.
Водночас відповідно до приписів ч. 7 ст. 20 ЗК України у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій, необхідним є погодження Кабінету Міністрів України. Однак у даному випадку таке погодження відсутнє.
Тому прокурор і звернувся із даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 17.06.2024 прийнято позовну заяву розглядати за правилами загального позовного провадження.
Прокурор у судовому засіданні позов підтримала з зазначених у ньому підстав та просила його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не надіслала.
Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши письмові матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ч.ч. 1-3ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із інформаціями Запорізької обласної військової адміністрації від 01.04.2024, 18.04.2024, 16.05.2024 Запорізькою обласною радою рішення про скасування статусу Заказника, зміну його площі чи категорії, зміну цільового призначення земель, що входять до Заказника, у тому числі до категорії земель сільськогосподарського призначення, не приймались; клопотання до Кабінету Міністрів України про передачу або вилучення земельних ділянок заказника та щодо зміни їх цільового призначення обласною державною адміністрацією не надавались.
Разом з тим, отримання у власність земельної ділянки природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», яка не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для таких цілей.
Водночас відповідно до приписів ч. 7 ст. 20 ЗК України у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій, необхідним є погодження Кабінету Міністрів України. Однак у даному випадку таке погодження відсутнє.
Частиною 3 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Згідно з ч. 3 ст.186-1ЗК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного Згідно з ст.9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Отже, суд приходить до висновку, що отримання відповідачем у власність земельної ділянки природно-заповідного фонду для цілей ведення особистого селянського господарства суперечить вказаним положенням Закону.
Водночас відповідно до приписів ч. 7 ст. 20 ЗК України у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій, необхідним є погодження Кабінету Міністрів України. Однак у даному випадку таке погодження відсутнє.
Звернення прокурора з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у комунальну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.
З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованим згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є звернення прокурора з позовом до суду в цій справі, оскільки має місце порушення інтересів держави.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Землі природно-заповідного фонду в силу закону перебувають під особливою охороною держави, мають обмежений режим господарювання та не можуть передаватись у приватну власність згідно положень ст. 83 ЗК України.
Надання у власність земельної ділянки природоохоронного призначення з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки природоохоронного призначення. Законний володілець земельної ділянки природно-заповідного фонду може вимагати усунення порушення його права користування на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку.
З урахуванням викладеного, належним способом захисту порушеного права є пред`явлення негаторного позову в порядку ст. 391 ЦК України з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями природоохоронного призначення дійсного власника територіальної громади.
Також відповідно до приписів ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Водночас застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7267, 20 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах Приазовської селищної ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями природно-заповідного фонду, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

18.03.2025