ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4025/25 Справа № 209/5720/23 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Пільх Андрій Володимирович на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна,(суддя першої інстанції Шендрик К.Л.),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені відповідачкою судові витрати на правову допомогу 12000 гривень.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7000 грн. у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу

Із вказаними судовими рішеннями суду не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та через своїх представників подали апеляційні скарги, в яких вказують, що вони ухваленні з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі ОСОБА_1 , зазначено, що понесені витрати на правову допомогу адвоката Пільха А.В. в розмірі 70 500 грн. на правову допомогу адвоката Цівань Н.А. в розмірі 60 000 грн., підлягають стягненню у повному обсязі.

Наголошує на тому, що позивачем не була подана заява про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Пільх А.В. просив ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року в частині стягнення понесених відповідачкою витрат на правову допомогу скасувати та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, які вона понесла на оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 130 500,00 грн.

Також Пільх А.В. просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати, які були понесені в апеляційній інстанції у розмірі 36000 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , мотивована тим, що заявлена сума на відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 200000,00 грн., відповідає критеріям складності даної справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

Представник ОСОБА_2 Лавринович О.В. просила додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року скасувати та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 200000,00 грн.

Скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що питання щодо поновлення процесуальних строків ОСОБА_2 для подано нею заяви про попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу в судовому засіданні 08.01.2025 року не вирішувалось.

ОСОБА_5 просила додаткове рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачок, в яких вона просила оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Інші відзиви на апеляційні скарги не надходили.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та їх представники Пільх А.В., ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи своїх апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити та просили відмовити проти задоволення апеляційних скарг протилежної сторони.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається. Що з метою отримання правової допомоги в період з 01 листопада 2024 року по 08 січня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Пільх та Партнери» було укладено Договір про надання праової допомоги № 01/11/24 від 01.11.2024 року

На підтвердження наданої та оплаченої правової допомоги до суду першої інстанції було надано:

- Рахунок-фактура N?СФ-00001 від 16.12.2024р. (Додаток N?4);

- Акт N?1 приймання-передачі виконаних робіт від 17.12.2024р. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.20242р. (Додаток N?5);

- Квитанція від 23.12.2024р. про сплату ОСОБА_1 21 250грн. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.20242р. (Додаток N?6);

Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 30.12.2024р. (Додаток Л?7); Довідку N?08-АК від 30.12.2024р. про надходження коштів за Договором про надання правової допомоги від 01.11.20242р. (Додаток N?8);

- Фільтрована Виписка АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ» за період з 23.12.2024р. по 23.12.2024.., що підтверджує оплату послуг в розмірі 21 250грн. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.20242р. (Додаток N?9).

Рахунок-фактура N?СФ-00002 від 07.01.2025р. (Додаток N?10);

Акт N?2 приймання-передачі виконаних робіт від 07.01.2025р. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024р. (Додаток N?11);

Квитанція від 07.01.2025р. про сплату ОСОБА_1 20 000грн. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024р. (Додаток N?12);

Квитанція від 07.01.2025р. про сплату Тихоновою А.В. 29 250грн. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024р. (Додаток N?13);

Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 07.01.2025р. (Додаток №? 14);

Довідку №09-АК від 07.01.2025 року про находження коштів за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024 року.

Фільтрована виписка АО «Пільх та Партнери» за період з 07.01.2025 року по 07.01.2025 року, що підтверджує оплату послуг в розмірі 49 250 грн. за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024 року.

Загалом на послуги адвоката Пільха А.В. ОСОБА_1 у загальному розмірі витратила 70 500 грн.

Також матеріалами справи встановлено, що в період з 29.05.2024 року по 31.10.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «VEKTOR ПPAVA» було укладено договір №б/н про надання правничої допомоги від 29.05.2024 року.

На послуги адвоката Ціван Н.В. від адвокатського об`єднання «VEKTOR ПPAVA», відповідачка витратила 60000 грн., що підтверджується змістом наданих послуг.

Загалом, відповідачкою ОСОБА_1 було витрачено 130500 грн на оплату витрат на професійну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_8 уклала із адвокатом Лавринович О.В. договір про надання правничої допомоги по праві N? 209/5720/23, за умовами якого, в перші 400 календарних днів з дати відкриття провадження у справі правничі послуги надаються безкоштовно, по спливу цього строку сторони мають право узгодити розмір оплати правничих послуг, що надаються адвокатом. 23 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_2 та адвокат Лавринович О.В. уклали додаткову угоду N? 1 до договору від 10 жовтня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 взяла на себе зобов?язання з сплати гонорару успіху адвокату Лавринович О.В. в розмірі 200000 грн, які сплачуються відповідачем у разі досягнення адвокатом позитивного результату по справі N? 209/5720/23, а саме: ухвалення судом рішення про відмову в позові (первісному позові), або постановлення судом ухвали про залишення позову (первісного позову) без розгляду, або ухвали про закриття провадження з будь-яких підстав, окрім визнання клієнтом позову (первісного позову). Оплата гонорару здійснюється протягом трьох діб з дати отримання клієнтом рішення суду, що набрало законної сили, про відмову в позові (первісному позові), або постановлення судом ухвали про залишення позову (первісного позову) без розгляду, або ухвали про закриття провадження з будь-яких підстав, окрім визнання клієнтом позову.

На доведення переліку, кількісних та вартісних показників наданих ОСОБА_2 послуг, надає акт від 09 січня 2025 року виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 10 жовтня 2023 року

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Апеляційний суд вважає, що стягуючи з позивача на користь відповідачів суми витрат, місцевий суд обґрунтовано, враховував характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та дійшов правильного висновку, стягнувши на користь ОСОБА_1 , 12000 грн. правничої допомоги та на користь Шилової Г.В. 7000 грн., оскільки на думку апеляційного суду, саме ці суми відповідають розумності та співмірності.

Також слід наголосити на тому, що розгляд справи по суті так і не відбувався, а тому доводи апеляційних скарг відповідачів, щодо складності справи є безпідставними, оскільки згідно наданих актів, основними послугами які отримали відповідачки були підготовка документів та їх відправка, що є значно завищеним для обсягу даної роботи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника позивача, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки, обов`язок оплати адвокатських послуг у Шилової Г.В. виник саме з укладення додаткової угоди №1 до Договору від 10.10.2023 року від 23 грудня 2024 року.

Заява про стягнення витрат на правничу допомогу була подана представником Шилової Г.В., 25 грудня 2024 року, тобто без пропуску строку встановленого ст. 134 ЦПК України, оскільки після укладення додаткового угоди саме вона є першою заявою по суті, а отже доводи скарги представника позивача не знайшли свого підтвердження те безпідставні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до статті 79 ЦПК України.

Положеннями статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційній скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року в оскаржувані частині та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи