КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2299/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Писанець Н.В.,-

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названою позовною заявою.

ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис № 1576 вчинений 19 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. щодо стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1 677 012 грн 69 коп. таким, що не підлягає виконанню, та звільнити майно з під арешту.

Позовна заява обґрунтована тим, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства та із порушенням положення ст. 88 «Про нотаріат» за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Сірош А.В. заперечила щодо доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної карги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження невідповідності виконавчого напису нотаріуса № 1576 вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що 16 червня 2007 року між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 410/78/07-Ж.

На підставі виконавчого напису № 1576 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

З 15 жовтня 2019 року правонаступником усього майна, майнових прав та обов'язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк».

Відповідно до листа АТ «Альфа Банк» від 18 лютого 2020 року, банк, в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» скористалося своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на квартиру № 27 в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором № 410/78/07-Ж.

Станом на 18 лютого 2020 року претензій АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 410/78/07-Ж немає, заборгованість погашена.

Із відповіді Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київсткої області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивач дізналась про виконавчий напис приватного нотаріуса Ковальчук С.П. від 19 березня 2012 року № 1576 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1 677 012 грн 69 коп.

Станом на 16 жовтня 2023 року на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виктнавчого листа № 1576.

Згідно відповіді відділу, оскільки рішення, на підставі якого накладено арешт на майно боржника, не виконане, відтак, відсутні законні підтсави для зняття арешту з майна боржника.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. У ОСОБА_1 відсутні зобов`язання перед банком щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема, є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на скаржника.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 зроблено висновок, що: «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Збереження дії арешту на майно боржника після виконання рішення суду спрямоване на забезпечення виконання боржником обов`язку зі сплати виконавчого збору, передбаченого законом.»

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів сплати ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відтак, заходи примусового виконання рішення у вигляді арешту на майно боржника відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» мають діяти до повного виконання боржником обов`язку зі сплати виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів невідповідності виконавчого напису нотаріуса № 1576 вимогам законодавства, відтак, відсутні підстави для скасування накладеного арешту на майно у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що у стягувача відсутні майнові претензії до ОСОБА_1 не спростовують факт існування передумов для обтяження майна боржника, а саме: несплати боржником витрат виконавчого провадження.

Висновок суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для визнання виконавчого напису № 1576 таким, що не підлягає виконанню, а також для зняття арешту з майна ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Апелянтом не надано підтверджень, які б свідчили про необґрунтованість судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 липня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко