КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2899/24 Головуючий у суді І інстанції Каліушко Ф.А.
Провадження № 22-ц/824/2210/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і призначення її піклувальником над дітьми.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є її онуками, а відповідачка ОСОБА_2 - дочкою.

Відповідачка не усвідомлює відповідальності за виховання дітей, не приділяє їм належної уваги та не здійснює покладені на неї Сімейним кодексом України (далі - СК України) обов`язки щодо виховання, утримання та забезпечення дітей. Дочка не працює, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь та наркотичні засоби, тому своєю поведінкою завдає дітям не тільки моральних страждань, а й іноді фізичного болю.

Наразі діти проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з позивачкою яка приділяє їм увагу, здійснює догляд та виховує дітей, матеріально забезпечує.

Водночас відповідачка негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Позивачка зазначала, що таке байдуже ставлення відповідачки до власних дітей, її аморальний спосіб життя призвело до втрати будь-яких зв`язків між дітьми та матір`ю. Оскільки відповідачка свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, ігнорує їх, не підтримує з ними стосунків, не займається вихованням, на думку позивачки, є підстави для позбавлення її батьківських прав.

Також вказувала, що діти бажають, щоб саме вона стала їх піклувальником. Вона працює, має позитивну характеристику з місця роботи, доброзичлива, стримана, приділяє онукам достатньо уваги та ласки, а тому повинна бути призначення піклувальником над неповнолітніми дітьми.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року позовні заяви ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з присвоєнням цивільній справі № 753/2899/24.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покладено на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно її неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що є частково доведеною винна поведінка відповідачки, як матері дітей, щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Разом із тим, з урахуванням характеру такої поведінки та особи відповідачки, а також інші обставин справи, суд, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, визнав за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції всупереч інтересам і думці дітей, які в судовому засіданні однозначно висловились про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, а висновки суду ґрунтується суто на припущеннях, а не на доказах, що містяться в матеріалах справи.

Позивачка вказує, що на підтвердження того, що відповідачка не виконує покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дітей нею були надані докази, які в сукупності та кожен окремо свідчать про доведеність того, що відповідачка не займається вихованням дітей, зокрема:

заява від сусідів-мешканців будинку АДРЕСА_2 , де проживає родина, з якої вбачається, що сусіди зверталися до служби у справах дітей та сім`ї з проханням вжити заходів щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки остання, на їх думку та за їх спостереженнями, не виконує її материнських обов`язків, не займається вихованням дітей, не працює, вживає наркотичні засоби, зокрема, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, вибивала двері та погрожувала сусідам. Також мешканці в цій заяві зазначили, що вихованням, матеріальним забезпеченням дитини займається бабуся - ОСОБА_1 ;

характеристика зі спеціалізованої школи І-Ш ступенів № 113 технологічного та спортивного профілю навчання, якою класний керівник зауважує, що дитиною ( ОСОБА_6 , 2009 року народження) опікується бабуся і дитина хоче проживати з бабусею, яка займається його вихованням та розвитком;

характеристика зі спеціалізованої школи І-Ш ступенів № 113 технологічного та спортивного профілю навчання, якою класний керівник зауважує, що дитиною ( ОСОБА_7 , 2010 року народження) опікується бабуся і дитина хоче проживати з бабусею, яка займається її вихованням та розвитком;

характеристика з Київського професійного будівельного коледжу, якою куратор зауважив, що дитиною ( ОСОБА_8 , 2007 року народження) опікується бабуся і вона хоче проживати з бабусею, яка займається її вихованням та розвитком, мати дівчинки з 30 серпня 2023 року не цікавиться навчанням дитини;

характеристика з місця проживання матері дітей (відповідачки), яка була надана на запит адвоката від 31 січня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності;

терміновим заборонним приписом від 06 січня 2024 року, складеним працівниками поліції відносно ОСОБА_2 , яка перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, погрожувала сину ОСОБА_9 фізичною розправою та кидалась на нього із ножем. Відповідачці було заборонено будь-яке протягом доби спілкування та контакт із сином ОСОБА_9 , який був постраждалою особою;

постановою суду від 12 жовтня 2021 року, яка набула чинності, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) у вигляді штрафу;

постановою суду від 15 листопада 2023 року у справі № 761/36939/23, яка набула чинності, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) у вигляді штрафу, а саме за те, що вона знову неналежним чином виконувала обов`язки по вихованню її неповнолітньої дочки ОСОБА_10 ;

Вважає, що надані суду письмові докази в сукупності свідчать про винну поведінку відповідачки, яка свідомо не здійснює покладених на неї СК України обов`язків та не забезпечує дітей матеріально, не займається їх вихованням та не забезпечує дітям фізичний та духовний розвиток.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, якими би спростовувались надані нею письмові докази. Відповідачка не надала суду жодного належного та/або допустимого доказу на спростування зазначених вище обставин і які б свідчили, що невиконання нею батьківських обов`язків мало місце внаслідок винних дій інших осіб або внаслідок того, що їй чиняться перешкоди у вихованні її дітей.

Стверджує, що оскаржуване рішення суду не містить належного обґрунтування, чому суд не прийняв надані позивачкою докази, не навів мотивів їх відхилення.

Окрім того, що в матеріалах справи міститься висновок третьої особи, відповідно до якого Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, виконуючи покладені на неї обов`язки, обстеживши умови проживання дітей, з урахуванням їх думки, які написали власноруч заяви про те, що вони бажають, щоб їх виховувала бабуся і висловили думку про позбавлення відповідачки батьківських прав, було прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей та погодили кандидатуру опікуна над дітьми у разі позбавлення відповідачки батьківських прав.

Проте, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також помилково зазначив, що службою у справах дітей у підготовленому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав не наведено винної поведінки відповідачки.

Іншим припущенням суду першої інстанції є те, що відповідачка намагається влаштуватися на роботу, цікавиться життям дітей, проживаючи з ними в одній квартирі, про що зазначено нею у судовому засіданні, від дітей не відмовлялася, однак наразі не може повноцінно виконувати батьківські обов`язки щодо щоденного утримання та виховання дітей на належному рівні у зв`язку з постійними конфліктами та сварками між нею, її матір`ю та дітьми.

Позивачка звертає увагу, що провадження у справі було відкрито судом в лютому 2024 року та з цього моменту і до теперішнього часу відповідачка не працює, не отримує і навіть не намагається заробляти гроші, щоб утримувати власних неповнолітніх дітей, яким треба щодня харчуватися, розвиватися та в необхідних випадках лікуватися тощо.

При цьому в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився з тим, що фактично відповідачка не може повноцінно виконувати батьківські обов`язки щодо повсякденного утримання та виховання дітей на належному рівні у зв`язку з постійними конфліктами та сварками між нею, її матір`ю - позивачкою та дітьми, що також є припущенням суду, бо матеріали справи не містять належних доказів того, що їй, як матері дітей, хтось чинить перешкоди у працевлаштуванні, утриманні дітей тощо.

Наголошує, що суд першої інстанції ухвалив рішення всупереч інтересам дітей, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не може забезпечити дітям розвиток у безпечному, спокійному середовищі і це підтверджено неодноразовим притягненням останньої до адміністративної відповідальності, а також терміновим заборонним приписом, коли відповідачка кидалася на сина з ножем, намагаючись завдати болю дитині, перебуваючи при цьому в стані наркотичного сп`яніння.

Крім того, районний суд не розглянув справу в межах заявлених вимог та наданих доказів і не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби - психотропні речовини, що підтверджується вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року, який набув чинності і яким встановлено певні обставини відносно відповідачки, зокрема, факт вживання нею психотропних речовин, відсутність заробітку тощо.

Таким чином, вже станом на 2021 рік була встановлена обставина, що відповідачка не працює і веде аморальний спосіб життя, що позбавляє її можливості забезпечити власних дітей та приймати участь у їх вихованні, але зазначений факт залишився поза увагою суду, який не надав в оскаржуваному рішенні оцінки цим обставинам. Матеріали справи не містять доказів того, що з 2021 року відповідачка пройшла відповідне лікування та стала на шлях виправлення або почала працювати та утримувати дітей.

За таких обставин, враховуючи винну поведінку відповідачки, яка не піклується про здоров`я, життя дітей, не забезпечує їх матеріально, не приймає участь у їх фізичному та духовному розвитку, не забезпечує дітей достатнім прожитковим мінімумом для проживання, вживає наркотики, психотропні речовини та після цього завдає дітям фізичного та морального болю, з урахуванням висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавити відповідачку батьківських прав та думки самих дітей, які просили суд позбавити їхню матір батьківських прав та залишити їх із бабусею, позивачка вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить наявним в справі доказам та не відповідає інтересам дітей, а тому оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_2 та Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Андруцька Г.О. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_2 , яка брала участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у приміщенні Державної установи «Конотопська виправна колонія (№ 130)», заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації - Піренко Т.І. не заперечувала проти доводів апеляційної скарги як такої, що відповідає інтересам дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).

ОСОБА_1 , відповідачка та неповнолітні діти проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що під час спільного проживання в сім`ї виникають сварки між позивачкою, відповідачкою та дітьми, що визнано сторонами та дітьми під час їх опитування судом.

Зокрема, опитані у судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказали на погані відносини з матір`ю, остання вчиняє постійні сварки через вживання наркотичних засобів. В минулому відносини з матір`ю були добрі, проте через її наркотичну залежність вони значно погіршились. Також вказали, що намагалися змінити ситуацію шляхом проведення з нею розмов, однак позитивного результату це не дало.

З наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 3 статті 184 КУпАП, тобто за невиконання батьківських обов`язків, а також вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

Відповідно до наказів Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 07 березня 2024 року за №№ 45, 46 та 47 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,влаштовано на тимчасове проживання до баби - позивачки ОСОБА_1 до прийняття рішення про влаштування дитини до сімейних форм виховання.

Службою у справах дітей надано суду висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 17 травня 2024 року за № 101-4469 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей.

Також Службою у справах дітей надано суду подання від 13 травня 2024 року за № 101-4308 щодо призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Відповідно частини першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують усі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції).

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц ).

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Положеннями статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, серед іншого, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя статті 151 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Одним з правових наслідків позбавлення батьківських прав є те, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язку щодо її виховання (пункт 1 частина перша статті 166 СК України).

Як передбачено частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18 (провадження № 61-3357св21) вказано, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримував стосунків з дочкою протягом тривалого часу, не цікавився її життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків».

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначено, що: «дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Касаційний суд вже неодноразово звертав увагу, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 753/23626/17, від 22 червня 2022 року в справі № 757/33742/19-ц, від 14 грудня 2023 року в справі № 127/20368/21, від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, при зверненні до суду з даним позовом позивачка зазначила, що вона є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , яка, не перебуваючи у шлюбі, народила трьох дітей: дочку ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько дітей записаний зі слів матері ОСОБА_2 .

Вся родина проживає в однокімнатній квартирі загальною площею 29,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби та зловживає алкогольними напоями, не працює, не утримує дітей, не забезпечує їх потреби у їжі, одягу, не виховує і не цікавиться їх життям. Дітьми повністю опікується лише позивачка, яка є їх бабусею.

Також у позові наголошувалось на тому, що ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також за домашнє насильство, вчинене щодо сина ОСОБА_9 та щодо матері ОСОБА_1 , а також притягувалась до кримінальної відповідальності за придбання та зберігання без мети збуту наркотичних засобів.

На переконання ОСОБА_1 , ці обставини свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків, що нею вчиняється умисно і без жодних поважних причин.

Заявляючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, позивачка надала до суду докази, які підтверджують викладені у позові обставини і факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутність наміру виховувати власних дітей.

Суд першої інстанції не проаналізував та не врахував усіх в сукупності чинників, які можуть вплинути на інтереси дітей у цій справі та не дослідив думки самих дітей щодо питання, яке є предметом позову і стосуються їх життя безпосередньо.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її трьох неповнолітніх дітей, районний суд вважав, що винна поведінка відповідачки доведена частково. Проте позивачка не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність обставин, які відповідно до частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Суд дослухався до пояснень відповідачки в судовому засіданні, в яких вона зазначала, що намагається влаштуватись на роботу, цікавиться життям дітей, оскільки проживає з ними в одній квартирі, однак наразі не може повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки щодо належного утримання та виховання дітей у зв`язку із постійними конфліктами та сварками між нею, матір`ю і дітьми.

Суд також врахував, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом впливу на батьків, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей є недостатньо обґрунтованим.

Проте, суд першої інстанції безпідставно проігнорував такі фактичні обставини, як зокрема те, що відповідачка ніколи не працювала, не намагалась працевлаштуватись і всі витрати по утриманню дітей несла виключно позивачка у справі. Пояснюючи свою позицію щодо того, що вона не працює і не утримує дітей, відповідачка суду пояснила, що у її матері краще виходить заробляти гроші, а тому позивачка і утримує дітей.

Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 року (набрала чинності в Україні 01 квітня 2007 року) була ратифікована Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V із заявою до статті 1 такого змісту: «Відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)».

Предметом цієї Конвенції є забезпечення найвищих інтересів дітей, підтримка їхніх прав, надання дітям також процесуальних прав, а також сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (пункт 2 статті 1).

Також зазначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу (стаття 6 Конвенції).

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкаються дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 14 Закону Украі?ни «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у вирішенні питання про позбавлення її біологічної матері батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін.

Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Практична реалізація цього права означає, що судом при ухваленні рішення щодо дитини ретельно досліджується різноманітні чинники, які разом з думкою дитини щодо предмета спору дозволяють ухвалити рішення в конкретній сімейній ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Про це свідчить стала судова практика, зокрема, висновки Верховного Суду у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16 (провадження № 61-29090св18), від 04 березня 2020 року у справі № 356/417/17 (провадження № 61-16764св18), від 24 квітня 2019 року у справі

№ 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21 (провадження № 61-5643св23), від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22 (провадження № 61-4664св24).

Отже, для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд надає можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя.

Дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (17 років), пояснила суду, що вона з 7 до 11 років проживала зі своїм батьком, а до мами і бабусі повернулась лише в 11 років. З мамою дуже складні відносини, оскільки мама вживає наркотичні засоби. ОСОБА_10 бачила піпетки, в яких містились наркотичні засоби, шприци, а також матір в стані наркотичного сп`яніння. Матір не працює, про них з братом і сестрою не піклується, висловлюється в їх бік нецензурною лайкою. Співмешканець матері на ім`я ОСОБА_12 , який також вживав наркотики, вчиняв щодо дітей фізичне та психологічне насилля, про що вона скаржилась своєму батькові. Матір відмовляється проходити лікування у реабілітаційному центрі. З часу порушення даної справи в суді у лютому 2024 року і до червня 2024 року в поведінці матері нічого не змінилось. ОСОБА_10 не спілкується із матір`ю і не збирається спілкуватися в подальшому.

Син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (15 років), пояснив суду, що він підтримує рішення про позбавлення матері батьківських прав. Відносини стали поганими останні два роки. Він не хоче з нею спілкуватись і бачити. Взаємовідносини із матір`ю погіршились із-за її поведінки та її наркотичної залежності. У матері змінився характер, зовнішність. Агресивно відноситься до нього та до своєї матері ОСОБА_1 . ОСОБА_9 бачив, як матір вживає наркотичні речовини, бачив порошок у пакетиках, шприци із кров`ю. Матір погано відноситься до нього і йому соромно за матір, за її поведінку, оскільки вона конфліктує із сусідами, приходить до школи із незрозумілими вимогами до вчителів спасти її дітей, викликає поліцію, каже, що її дітей вбивають. Але ж з ними все нормально, їх ніхто не вбиває. Матір не реагує на пропозиції сина припинити вживати наркотичні засоби. У випадку позбавлення батьківських прав матері щодо нього, вважає, що для нього краще, щоб ним опікувалась бабуся і жити далі нормально.

Дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (14 років), суду пояснила, що відносини із мамою дуже погані, тому що вона приймає наркотичні засоби. З мамою вона не спілкується.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позбавленні відповідачки батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, які за своїм віком здатні сформулювати власні погляди, не виконав позитивний обов`язок держави, визначений статтею 171 СК України, та, безпосередньо заслухавши в судовому засіданні думку всіх трьох дітей, не надав цим поясненням відповідної правової оцінки і не зазначив в рішенні, з яких саме підстав та переслідуючи які саме інтереси дітей, суд ухвалює рішення всупереч думці (бажанню) дітей.

Крім того, при вирішенні спору суд не дослідив роль відповідачки у житті дітей шляхом ретельного аналізу всіх письмових доказів, на які позивачка посилалась як на підставу своїх вимог.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів, які, залежно від обставин відповідної справи, можуть відрізнятися.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП (справа № 753/787/24). Із постанови вбачається, що 06 січня 2024 року близько 02:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 в присутності дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , а саме: погрожувала фізичною розправою та кидалася з ножем, чим завдала психологічного болю та викликала у сина побоювання за власне життя. При розгляді справи № 753/787/24 ОСОБА_1 пояснила, що її донька ОСОБА_2 зловживає наркотичними засобами, внаслідок чого буває в неадекватному стані. 06 січня 2024 року ОСОБА_1 перебувала на роботі на чергуванні, коли вночі до неї зателефонував онук ОСОБА_9 та повідомив, що мама бігає з ножем по квартирі і каже, що в квартирі хтось знаходиться і вона його зараз вб`є. ОСОБА_2 себе винною не визнала, вказала, що син її оговорює.

06 січня 2024 року інспектором СПД ДП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві лейтенантом поліції Сьоміним С.Ю. був винесений ОСОБА_2 заборонний припис контактувати із сином ОСОБА_4 строком на одну добу.

ОСОБА_2 хоча і не визнавала себе винною, проте постанову Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року не оскаржила, отже постанова набрала законної сили і наведені в ній обставини відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України є обов`язковими для суду, що розглядав справу.

Наведені докази доводять, що ОСОБА_2 вчиняла домашнє насильство щодо неповнолітнього сина ОСОБА_9 в присутності дочок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В суді апеляційної інстанції представником позивачки був поданий новий доказ, який не був наявний в суді першої інстанції, оскільки був створений після ухвалення судом першої інстанції свого рішення. Цим доказом є копія вироку Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (справа № 753/14472/24).

Колегія суддів прийняла наданий доказ виходячи з того, що встановлені вироком суду обставини мають виключне значення для даної справи, які стосуються інтересів неповнолітніх дітей.

Із вироку суду у справі № 753/14472/24 вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи на превентивному обліку у Дарницькому УП ГУ НП у м. Києві за категорією «кривдник», 01 червня 2024 року приблизно о 12 год., перебуваючи у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинила по відношенню до своєї матері ОСОБА_1 фізичне та психологічне насильство, що носить системний характер, яке виразилось у демонстрації своєї фізичної переваги, що проявилась завданні ударів руками ОСОБА_1 , в образливих висловлюваннях нецензурною лексикою на адресу останньої, плювках в обличчя, заволодінні особистими речами, що призвело до погіршення її соціального функціонування як особистості, викликало у потерпілої переживання страху, настороги та тривожного очікування нових нападів, побоювання щодо психологічного стану та розвитку неповнолітніх онуків, обумовило відсутність повноцінного відпочинку працюючої пенсіонерки, призвело до необхідності корегуючого лікування немолодої особи.

Також із вироку суду вбачається, що ОСОБА_2 систематично вчиняла домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_1 , за що постановами Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року (справа № 753/3518/24) та від 28 березня 2024 року (справа № 753/5696/24) притягувалась до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а постановою цього ж суду від 24 квітня 2024 року (справа № 753/7359/24) притягувалась до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Вказані постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства містяться в матеріалах справи. Із них вбачається, що домашнє насильство ОСОБА_2 щодо своєї матері ОСОБА_1 вчинялось в різний час доби, в тому числі і пізно увечері, що не виключає того, що воно вчинялось в присутності дітей, оскільки вся сім`я проживає в однокімнатній квартирі.

Окрім того, із вироку суду у справі № 753/14472/24 вбачається, що відповідно до довідки лікаря нарколога № 499104 від 08 липня 2004 року ОСОБА_2 перебуває під наглядом з 11 січня 2024 року з діагнозом: «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших прсихотропних речовин. Гостра інтоксикація».

В матеріалах справи наявна і копія вироку Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року (справа № 753/6404/21), яким ОСОБА_2 була визнана винною у тому, що вона незаконно придбала та зберігала психотропну речовину без мети збуту, чим вчинила кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 309 КК України.

Із цього вироку суду вбачається, що наркотичні препарати було виявлено та вилучено у приміщенні кухні за місцем проживання ОСОБА_2 , тобто в тій же квартирі, у якій проживають і її неповнолітні діти, а саме медичний шприц з рідиною жовтого кольору, що в своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін масою 0,022 г, медичний шприц з прозорою безбарвною рідиною, що в своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін масою 0,011 г, в коридорі на шафі виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком з порошкоподібною речовиною, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін масою 0,554 г, а загальною масою 0,587 г.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року (справа № 761/10503/24) ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України. При призначенні покарання суд врахував наявність на утриманні ОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей.

Як вбачається із постанов у справах про адміністративне правопорушення від 23 січня 2024 року, 04 лютого 2024 року, 21 лютого 2024 року та від 08 березня 2024 року, ОСОБА_2 здійснювала завідомо неправдивий виклик поліції з приводу того, що кричать діти про допомогу, але ця інформація не підтвердилась, в інших випадках не змогла повідомити причину виклику поліції, лише казала, що їй вважаються змії, за що ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП.

Наведені докази доводять ту обставину, що ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, внаслідок чого має розлади психіки та поведінки, що виражається в її агресивній поведінці до дітей та до матері в присутності дітей, неадекватній поведінці, яка полягає у тому, що їй вбачаються неіснуючі загрози, від яких вона має боронитися із застосуванням холодної зброї або шляхом виклику поліції.

Про наявність поведінкових розладів відповідачки свідчить також і той факт, що при наданні пояснень по суті даної справи, які вона надавала у суді апеляційної інстанції режимі ВКЗ із ДУ«Конотопська виправна колонія (№ 130)», в якій відбуває призначене судом покарання, ОСОБА_2 пояснювала, що за сином ОСОБА_9 вона з ножем не бігала, а під ліжком ховався якийсь чоловік. У квартирі постійно були якісь люди, речі були перевернуті та пошкоджені. Вона викликала постійно поліцію, тому що її дітей кривдили якісь люди, які хотіли у неї забрати Нікопольський феросплавний завод, що їй належить.

Також судом досліджено запис судового засідання при розгляді кримінальної справи № 753/14472/24, в якій ОСОБА_2 при встановленні її особи зазначала, що вона є депутатом Верховної Ради України, їй кур`єр привозить заробітну плату у розмірі 100 000,00 грн, яку забирає її матір.

На думку колегії суддів, така поведінка відповідачки становить реальну загрозу для психологічного стану дітей, а також для їх життя та здоров`я, що є винятковими обставинами, які дають суду підстави для висновку про те, що саме в інтересах дітей є позбавлення батьківських прав їх матері ОСОБА_2 .

Вищевказаними доказами також доводиться, що виховання дітей бабусею, становлення дітей як особистостей відбувається у квартирі, в якій відповідачка зберігає наркотичні засоби, діти знають як виглядають наркотичні засоби, де зберігаються.

Проте діти не мають зростати і дорослішати в таких обставинах, де наркотики зберігаються на кухні і є звичним явищем, де мама, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння чи психічного розладу, внаслідок вживання наркотичних засобів, не контролює свою поведінку, здійснює дії, які не можна пояснити здоровим глуздом. Діти розуміють, що їх матір є наркозалежною, соромляться її, просять пройти лікування. Утім, відповідачка не відноситься критично до свого стану, не дослухається до думки своїх дітей та матері, не бажає змінювати своє життя, лікуватись від наркотичної залежності.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд з`ясовував у дітей чи змінилась поведінка їх матері після лютого 2024 року (пред`явлення позову) до червня 2024 року. Діти пояснили, що нічого не змінилось. Тобто, розуміючи, що її можуть позбавити батьківських прав, відповідачка не змінила своє ставлення до дітей і свою поведінку, не намагалась працевлаштуватись, налагодити стосунки із дітьми, що зайвий раз підтверджує, що вона байдуже відноситься до своїх батьківських обов`язків.

Та обставина, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджується і тим, що вона двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Так, постановами Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП та частиною третьою статті 184 КУпАП, відповідно за те, що неналежно виконує свої батьківські обов`язки по вихованню неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , що виразилось у вчиненні останньою адміністративного правопорушення, а саме розпивання пива у громадському місці.

Як вбачається із листа Дарницького районного в м. Києві Центру соціальних служб, адресованого Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на запит про надання інформації від 23 лютого 2024 року, який був поданий представником органу опіки та піклування в судовому засіданні при наданні пояснень щодо обґрунтування свого висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, спеціалістами Центру було відвідано сім`ю ОСОБА_2 з метою з`ясування ситуації, яка виникла в родині, за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відвідування вдома перебувала ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми онуками. Під час спілкування жінка повідомила, що її донька разом з трьома неповнолітніми дітьми проживає спільно з нею на одній території і вже понад 10 років не веде спільного господарства, ніде не працює, зловживає наркотичними речовинами та ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Зі слів жінки вона планує позбавляти свою доньку батьківських прав та оформляти опіку над трьома дітьми. Також під час відвідування спеціалісти Центру спілкувались з ОСОБА_13 (матір`ю дітей), яка на вигляд була дуже худою, без зубів, погляд був затьмарений та несфокусований на співрозмовнику, її стан був схожий на стан, коли людина перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Зі слів жінки стало відомо, що діти їй не потрібні і вона готова здати їх до інтернатного закладу.

Родина проживає в гостинці, де має однокімнатну квартиру, власником якої є ОСОБА_1 , через маленьку площу квартири троє дітей та бабуся проживають в одній кімнаті, але у кожного з дітей є окреме спальне місце, є всі необхідні меблі, стіл для навчання. У квартирі зроблений косметичний ремонт, прибрано, охайно (дотримуються санітарно-гігієнічних норм). На кухні наявна побутова техніка, у холодильнику продукти харчування для дітей.

Із ОСОБА_14 було обговорено ситуацію, що склалася у родині, забезпечено інформаційним ресурсом щодо роботи спеціалістів Центру та інших структурних підрозділів Дарницького району м. Києва, а також було запропоновано послугу «соціальний супровід», на який вона погодилась.

За рішенням Управління соціального захисту населення від 19 січня 2024 року № 29 та наказу директора Центру від 22 січня 2024 року № 23-з родину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (бабуся), взято під соціальний супровід.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено 08 липня 2024 року. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_2 була засуджена за статтею 126-1 КК країни та їй призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік. З 20 січня 2025 року ОСОБА_2 відбуває покарання у ДУ «Конотопська виправна колонія (№ 130).

Однак, з часу ухвалення рішення судом першої інстанції і до вибуття ОСОБА_2 до виправної колонії нею також не було вчинено будь-яких дій, які могли би свідчити про те, що вона намагається змінити своє життя. І при цьому не має значення, що рішення суду першої інстанції ще не набрало законної сили, оскільки відповідачка має змінити своє відношення до виконання батьківських обов`язків не на виконання рішення суду, а в інтересах своїх дітей.

Посилання в оскаржуваному рішенні суду на те, що діти повинні, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості є слушними, однак, за встановлених обставин щодо умов проживання та виховання неповнолітніх дітей, їх фізичного та духовного розвитку, атмосфери постійної загрози життю та здоров`ю у зв`язку із систематичним зловживанням їх матір`ю наркотичних та психотропних речовин, подальше залишення дітей під вихованням матері без виправлення її поведінки може призвести до незворотних наслідків, а тому у даному випадку позбавлення батьківських права відповідачки є виправданим і пропорційним, здійснено для захисту нормального життя та здоров`я дітей, тому що цього потребують їх інтереси, що відповідає цілям, зазначеним у частині другій статті 8 Конвенції про права дитини.

Суд першої інстанції з огляду на особу відповідачки та її частково винну поведінку, яка не забезпечує належне виховання та розвиток дітей, вважав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей.

На переконання колегії суддів, застосування таких заходів у ситуації, яка склалась, є недоречним та необґрунтованим, адже у відповідачки була можливість неодноразово виправити своє відношення до виховання та піклування за дітьми, в тому числі після неодноразово її притягнення до адміністративної і кримінальної відповідальності, проте, як свідчать матеріали справи, обставини спірних правовідносин жодним чином не змінились, відповідачка продовжувала вживати наркотики та вести аморальний спосіб життя, не сприймаючи неодноразові прохання дітей та матері.

Отже, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дітей та мінімально можливою мірою нормального і здорового розвитку дітей в більш сприятливому середовищі для повноцінного виховання. Такий захід виправдовується також ненадійністю спірної ситуації, відсутністю можливості вирішення такої проблеми за допомогою інших засобів, не вдаючись до позбавлення батьківських прав, сприятиме захисту інтересів дітей з метою унеможливлення негативного впливу матері, а також забезпеченням можливої цільової фінансової підтримки та соціального супроводу родини.

Крім того, враховуючи ту обставину, що відповідачка відбуває призначене судом покарання у місцях обмеження волі, втрачає сенс покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.

За наведених вище обставин, висновок суду про відсутність доказів свідомої винної поведінки відповідачки щодо нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дітей не ґрунтується на реальному вивченні усіх чинників, які б дозволи суду вирішити спір з урахуванням найкращих інтересів дітей.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачкою та органом опіки та піклування доведені підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав як крайнього заходу. Таке судове рішення ухвалюється судом виключно в інтересах дітей. При цьому позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У відповідності до частини першої статті 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (стаття 62 ЦК України).

За правилом статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Аналогічні положення містяться у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (пункт 3.1.).

За статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

За правилом статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», з відповідними змінами та доповненнями, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

У відповідності до частини першої статті 244 СК Україниопікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа.

З матеріалів справи вбачається, що опитані місцевим судом неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 висловили бажання про призначення їх піклувальником бабусю ОСОБА_1 , з якою вони проживають і яка фактично займається їх вихованням.

Служба у справах дітей надала подання від 13 травня 2024 року за № 101-4308 щодо призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки наявні правові підстави для позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дітейта враховуючи, що саме позивачка піклується про дітей, створила належні умови для їх проживання, виховання, навчання та має добрі, спокійні відносини із дітьми, а також як їхня баба має переважне право на передання їй дітей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що встановлення піклування наднеповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з боку їх баби - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є законним та відповідає найкращим інтересам дітей.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

На підставі викладеного з відповідачки стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачкою у межах цієї справи, а саме сплачений судовий збір за пред`явлення позову та за подання апеляційної скарги на рішення суду у загальному розмірі 7 267,20 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , піклувальником над неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 267,20 грн (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній