ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1947/24Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/236/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Дідух М.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши цивільну справу №606/1947/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року, ухвалене суддею Мельник А.В., повний текст якого складено 02 грудня 2024 року, в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідачка), у якому просило стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 65431.68 грн, з яких: 19200.00 грн заборгованість за тілом кредиту; 46231.68 грн заборгованість за нарахованими відсотками, а також сплачений судовий збір в розмір 2422.40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 22.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6295547 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 19200 грн, стандартна процентна ставка 1.99 % в день від суми кредиту, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. Дата повернення кредиту (17.01.2024) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 19200 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, чим порушила умови договору.

27.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №27.11/23-Ф, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №6295547 від 22.01.2023.

Станом на 27.11.2023 заборгованість відповідачки за кредитним договором несплачена та становить 45945.60 грн, з яких 19200.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26745.60 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Також, позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» вказано, що до заборгованості відповідача, наявної станом на день укладення договору факторингу 27.11.2023, позивачем були нараховані відсотки за 51 календарний день (27.11.2023-16.01.2024) в межах строку договору на суму 19486.08 грн, а тому загальна сума заборгованості по процентам складає 46231.68 грн.

Враховуючи вказане, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №6295547 від 22.01.2023 у розмірі 45945.60 грн, з яких 19200.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26745.60 грн заборгованість за нарахованими відсотками, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422.40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000.00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув решту відсотків за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Вказує, що предметом договору факторингу може бути:

право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога);

право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається, тобто не є необхідним підписання актів приймання-передачі тощо.

Зазначає, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: сума кредиту 19200 грн, сума процентів за користування кредитом 26745.60 грн, всього 45945.60 грн.

Вважає, що позивач діяв правомірно, нараховуючи відсотки за період із 27.11.2023 по 16.01.2024, що підтверджується умовами кредитного договору та положеннями ст.1078 ЦКУ. Загальна сума заборгованості за відсотками, у тому числі за цей період, становить 46231.68 грн і підлягає стягненню з відповідачки.

Також просить повністю стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 8 000 грн - в суді апеляційної інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи чи її слухання у його відсутності до суду апеляційної інстанції не надходили.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача.

Заслухавши доповідача, думку відповідачки, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено наступні обставини.

22.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір №6295547 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір підписаний відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С6555.

Згідно умов п.1.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства.

Згідно з підпунктом 1.3 пункту 1 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 19200.00 грн. Тип кредиту кредит.

Відповідно до п.п.1.4 п.1 кредитного договору кредит надається строком на 360 днів. Періодичність сплати платежів зі сплати процентів кожні 10 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Підпунктом 2.1 п.2 кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної карти № НОМЕР_1 .

Згідно з п.п.2.4 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за розмірами, згідно п.2.1 договору.

Відповідно до умов пунктів 3.1, 3.2 договору проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році тобто метод «факт/факт».

За змістом п.п.9.6 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного із сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Підпунктом 9.8 кредитного договору встановлено, що підписуючи цей договір клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №6295547 від 22.01.2023 згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 17.01.2024, сума позики складає 19200 грн, розміри платежів за стандартною ставкою: усього сума платежів за розрахунковий період 156748.80 грн, з них 137548.80 грн сума процентів за користування кредитом; 75218,24% реальна річна процентна ставка.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 19200.00 грн, строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 726.35% річних (1.99% в день); орієнтовна загальна вартість кредиту становить 156748.80 грн.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 19200.00 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача за № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_3 22.01.2023.

Відповідачка не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором.

27.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) укладено договір факторингу за №27.11/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору право грошової вимоги за кредитним договором. До ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки. Згідно витягу з реєстру боржників заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 6295547 склала 45945.60 грн, з яких 19200.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26745.60 грн - сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами договору факторингу до позивача перейшло право вимоги існуючої заборгованості боржника, розмір якої зазначений у реєстрі боржників станом на дату відступлення права вимоги 27.11.2023 та відображений у картці обліку договору (розрахунок заборгованості) за укладеним договором №6295547 від 22.01.2023, тобто станом на 26.11.2023 за відповідачкою рахувалася заборгованість у розмірі 45945.60 грн, з яких 19200.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 26745.60 грн заборгованість за відсотками, тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Також суд зазначив, що саме 5000.00 грн витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи в суді, буде співмірним заявленим позовним вимогам та складності справи.

Однак, з таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується не повністю.

У своїй апеляційній скарзі позивач просить переглянути оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому колегія суддів в іншій частині рішення суду не переглядає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі встановлено, що 22.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір №6295547 про надання споживчого кредиту в сумі 19200.00 грн із погодженням усіх його істотних умов, в тому числі оплати за користування коштами. Вказаний договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С6555 і апелянтом встановлені судом обставини не заперечуються.

Також судом встановлено, що відповідно до укладеного договору факторингу право грошової вимоги до відповідача за невиконання умов кредитного договору перейшло від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

В силу вимог статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У частині 2 ст.1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.

Відповідно до п.1.1 договору факторингу за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, до ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: сума кредиту 19200.00 грн, сума процентів за користування кредитом 26745.60 грн, всього 45945.60 грн.

Після переходу права вимоги до позивача, останнім нараховано проценти за 51 календарний день (27.11.2023 - 16.01.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 19200.00 грн * 1.99% = 382.08 грн * 51 календарний день = 19486.08 грн.

В даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Необхідно зазначити, що статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, вірно при цьому встановивши обставини у справі, дійшов помилкового висновку про неможливість нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після укладення договору факторингу та передачі позивачу реєстру боржників, а тому з відповідача підлягає до стягнення решта суми незадоволених позовних вимог в розмірі 19486.08 грн.

Також, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апелянта щодо розміру витрат на правничу допомогу, які останній поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як встановлено судом, 10.07.2023 між адвокатом Столітнім М.М. та клієнтом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги №10/07-2023.

Відповідно до пункту 1.1 клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокат Столітній М.М. представляє інтереси ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2024 погоджено гонорар адвоката за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6295547 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості та подання до Теребовлянського районного суду Тернопільської області позовної заяви у розмірі 10000 грн, підписанням цього звіту сторони підтвердили, що претензій за надану та отриману правову допомогу сторони один до одного не мають.

Згідно копії рахунку на оплату про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачено на користь адвоката Столітнього М.М. суму в розмірі 10000 грн за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6295547 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості та подання до Теребовлянського районного суду Тернопільської області позовної заяви.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, не в достатній мірі врахував критерії реальності, розумності та пропорційності таких витрат, а також виконану адвокатом роботу, у зв`язку з чим витрати на правничу допомогу, понесені позивачем при розгляді даної справи в місцевому суді, слід збільшити до 8000 грн, оскільки колегія суддів вважає, що саме такий розмір правової допомоги буде співмірним із заявленими позовними вимогами та складності справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02.12.2024 в частині незадоволених позовних вимог, із ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19486.08 грн, а також витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу, понесених позивачем за апеляційний розгляд справи, то колегія суддів вважає, що з огляду на виконану адвокатом роботу, яка підтверджена долученим до апеляційної скарги Звітом про надання правової допомоги від 26.12.2024 року та відповідно до якого адвокатом було здійснено правову експертизу документів, складання та подання до суду апеляційної скарги, що оцінено в сумі 8000 грн, остання є завищеною та такою, що не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом при поданні апеляційної скарги було сплачено 2906.88 грн судового збору за оскарження судового рішення у повному обсязі.

Разом з тим, з огляду на зміст апеляційної скарги, апелянт фактично просить переглянути оскаржуване рішення суду в апеляційному порядку лише в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено в сумі 19486.08 грн, що становить 30% від позовних вимог.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у відповідному розмірі, що становить 872.06 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №6295547 від 22.01.2023 у розмірі 19486.98 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми витрат на правову допомогу з 5000 гривень до 8000 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачений останніми судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 872.06 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Головуючий

Судді