Справа № 209/4676/15-ц
Провадження № 2/209/84/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

за участі секретаря Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник АТ КБ «Приватбанк» Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007 року в розмірі 76416,11 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.07.2015 року складає 1683446,90 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNP0AN09980434, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 32455,75 доларів США на термін до 05.07.2014 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, Відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, ОСОБА_1 станом на 29.07.2015 року, має заборгованість 76416,11 доларів США, яка складається з наступного: 21003,39 доларів США заборгованість за кредитом; 18162,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37250,39 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року позовну заяву було залишено без руху та надано час Позивачу виправити недоліки позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду.(а.с.19)

На виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року Позивачем було подано позовну заяву про стягнення заборгованості у новій редакції. (а.с.23-24)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до судового розгляду та запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову (а.с.34).

04 лютого 2016 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. (а.с.38-39)

08 вересня 2016 року відповідачем була подана заява про перегляд заочного рішення від 04 лютого 2016 року. (а.с.63-64)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.69).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с.136-138)

06 травня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Машошиною А.О. суду було надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. В обґрунтування Відповідач вказує про необгрунтованість розрахунків Позивача, зокрема, в позовній заяві Позивачем заявлено, що розмір основної заборгованості за кредитом складає 21 003,39 доларів США, проте, у 2011 році Позивачем подавалася інша позовна заява до Відповідача про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № DNP0AN09980434, укладеним між Позивачем та Відповідачем, і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року посправі № 2-1969/2011р. позовні вимоги Позивача до Відповідача було задоволено. У вказаному рішенні суду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США. Відповідач зазначає, що обставина наявності у Відповідача основної заборгованості за кредитом в розмірі 21 003,39 доларів США не відповідає дійсності, оскільки суперечить розміру заборгованості, встановленій рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. Також Відповідачемзазначається, що Позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту шляхом подання позовної заяви до Відповідача, яка розглядалася в межах судовоїсправи № 2-1969/2011р., за якою було винесено рішення від 02.11.2011 року. В тексті вказаного рішення суду від 02.11.2011 року зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року. Відповідач посилається, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи викладене, Відповідач наполягає, що сума заборгованості Відповідача за кредитним договором в частині визначення основної суми заборгованості за кредитом та суми процентів, нарахованих на суму кредиту, повинні визначатися станом на дату подання банком (Позивачем) позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави тобто станом на 23.06.2009 року. Таким чином, Відповідач наполягає, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу та нарахованих процентів в сумах, які перевищують суми, вказані в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р., є неправомірними з огляду на те, що нарахування процентів за кредитним договором припинилося при зверненні Банку 23.06.2009 р. до Жовтневого районного суду в рамках справи № 2-1969/2011р. Щодо позовної давності Відповідач заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог з огляду на наступне. Пунктом 2.3.7. кредитного договору № DNP0AN09980434, укладеним між Позивачем та Відповідачем, встановлено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 7.1. Договору, у т.ч. шляхом зверненнястягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Банк (Позивач по цій справі) скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту шляхом подання позовної заяви до Відповідача, яка розглядалася в межах судової справи № 2-1969/2011р., за якою було винесено рішення від 02.11.2011 року. В тексту вказаного рішення суду від 02.11.2011 року зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року, тобто 23.06.2009 року перервався строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з Відповідача (за ч. 2. ст. 264 ЦК України) та строк позовної давності почався заново і сплив 23.06.2012 року (ст. 257 ЦК України). Відповідач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), згідно з якою звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Також Відповідач зазначає, що 03.02.2011 року Відповідачем було передано Позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобіль, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover2006 року випуску. Вказана дія Відповідача свідчить про визнання відповідачем свого боргу станом на 03.02.2011 року та перериває строк позовної давності відповідно до положень частини 1 ст. 264 ЦК України. Таким чином, з 03.02.2011 року строк позовної давності почав спливати заново та відповідно до ст. 257 ЦК України сплив 03.02.2014 року. Враховуючи викладене, строк позовної давності щодо вимог Позивача до Відповідача за кредитним договором № DNP0AN09980434 сплив 03.02.2014 року. Враховуючи, що позов підготовлено для подання Позивачем 28.09.2015 року (арк.спр. 3) і подано до суду 16.10.2015 р. (арк.спр. 2), тобто після закінчення одного року восьми місяців дванадцяти днів після спливу строку позовної давності, Відповідач наполягає на тому, що позов в цій справі подано Позивачем за межами строку позовної давності. Також Відповідачем заявляється про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007 року необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.(а.с.159)

11 червня 2024 року Позивачем подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив Позивач зазначає, що Відповідач станом на момент подачі позову до суду має заборгованість 76416,11 доларів США, яка складається з наступного: 21003,39 доларів США заборгованість за кредитом; 18162,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37250,39 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. задоволено позов банку про звернення стягнення на предмет застави, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості було передано до Банку предмет застави шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне їй на праві власності майно та звернуто стягнення на заставне майно. Позивач зазначає, що отриманих від реалізації заставного майна виявилось недостатнім для повного погашення заборгованості, оскільки договірні відносини між сторонами не припинилися, Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. Позивач зазначає, що прийняття рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі №2-1969/2011р. не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення Договору. Позивач зазначає, що з 2009 року сума тіла збільшилась за рахунок списання страхових платежів відповідно до пп.2.1.3, 2.2.7. кредитного договору. Також Позивач зазначає, що так як отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Щодо строку позовної давності Позивач зазначає, що згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 05.07.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 08.10.2015 року - до спливу строку позовної давності.(а.с.163-165)

18 червня 2024 року Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в який зазначив, що бажає зменшити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ комерційний банк Приватбанк заборгованість за Договором №DNP0AN09980434 від 04.07.2007 р. в розмірі 52 035,66 доларів США, з яких 11 695,10 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 28566,34 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11774,22 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також понесені Позивачем судові витрати.(а.с.189)

27 серпня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Машошиною А.О. суду було надано відзив на заяву про зменшення позовних вимог, згідно змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. В обґрунтування зазначено наступне. Відповідач зазначає що позивачем до суду подано інформацію про наявність заборгованості за кредитом, яка не підтверджена доказами, так як в позовній заяві позивачем заявлено до стягнення 21003,39 доларів США основної заборгованості за кредитом, а в заяві про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення 11695,10 доларів США. Відповідачем зазначає, що в розрахунках заборгованості, поданих Позивачем у справу, містяться суперечливі відомості щодо розміру основної заборгованості Відповідача на різні дати та суперечливі відомості про залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом на різні дати. Відповідач зазначає, що Позивачем до справи не долучено касові документи, на підставі яких можна було б встановити обставини отримання Відповідачем кредитних коштів та обставини погашення Відповідачем заборгованості за кредитом. Крім того, Відповідач зазначає, що відповідно до існуючої практики Верховного Суду звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. таким чином, Відповідач заперечує проти нарахування процентів по кредитному договору, здійснених після звернення АТ комерційний банк Приватбанк до суду з позовом до Відповідача в межах судової справи №2-1969/2011р., тобто після 23.06.2009 року. Також Відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності з тих самих підстав, які були зазначені у відзиві на позов. (а.с.205-212)

06 грудня 2024 року представником Позивача - Христян О.М. в порядку ст. 43 ЦПК України було подано пояснення, в яких Позивачз азначає, що прийняття рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011р. по справі №2-1969/2011р. не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору і не тягне за собою припинення договору. 25.09.2013р. грошові кошти у розмірі 9633.43 дол.США, отримані від реалізації автомобіля, зараховані на погашення пені за кредитною заборгованістю, виписка по рахунку НОМЕР_1 наявна в матеріалах справи, підтверджує відповідне зарахування коштів, проте їх виявилося недостатньо для того, щоб погасити заборгованість у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду якщо внаслідок судового стягнення предмета іпотеки у кредитора залишається непогашена заборгованість за основним зобов`язанням, то основне зобов`язання не припиняється відповідно до положень ст.599 ЦК України. Позивач зазначає, що не реалізувавши заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, що коштів буде недостатньо для повного погашення заборгованості.

09 грудня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Машошиною А.О. суду було надано пояснення щодо пояснень Позивача від 06.12.2024 року. У цих поясненнях Відповідач зазначає про неможливість застосування до спірних правовідносин в цій справі Постанови КЦС ВС від 09.09.2020 року у справі № 705/2298/15-ц, на яку посилається Позивач в поясненнях, оскільки у вказаний Постанові КЦС ВС відсутні висновки щодо застосування норм права, які начебто навів Позивач в своїх поясненнях. Також Відповідач зазначає, що постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17, та Верховного Суду від 09.09.2020 у справі 705/2298/15-ц не є релевантними до цієї справи, оскільки обставини наведених справі відрізняються від обставин цієї справи. Щодо обчислення строку позовної давності Відповідач зазначає, що положеннями Цивільного кодексу України не передбачено переривання строку позовної давності неможливістю реалізації предмету застави або тривалим строком реалізації предмету застави, на чому наполягає Позивач. Переривання строку позовної давності можливо лише внаслідок вчинення особою дії, що свідчить про визнання боргу, або пред`явлення позову кредитором.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відстуніості.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились. Письмово просили провести судове засіданні у їх відстутнісь. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю на підставах, викладених у Відзиві на позовну заяву.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 04.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNP0AN09980434, відповідно до якого Відповідач отримала кредит у розмірі 32 455,75 доларів США на термін до 05.07.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк". (а.с.8-10)

З наданого Позивачем розрахунку заборгованості по договору № DNP0AN09980434 вбачається, що відповідач після отримання кредитних коштів 05.07.2007 року певний час здійснював погашення кредиту разом з нарахованими процентами, проте в 2009 році у Відповідача почала виникати періодично прострочена заборгованість за кредитом (а.с.4-7)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. станом на 13.05.2009р. в розмірі 148183грн 17коп., що є еквівалентом 19449,61 доларів США, щвернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки GREAT модель WALLHOVER, 2006р.в., тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.86-87)

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленимист.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодояких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255цього Кодексу (частина 1 ст. 260 ЦК України).

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін (частини 2 ст. 260 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частина 2 ст. 264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. станом на 13.05.2009р. в розмірі 148183 грн. 17 коп., що є еквівалентом 19449,61 доларів США, щвернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки GREAT модель WALLHOVER, 2006р.в., тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У вказаному рішенні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 ст. 82 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

В тексті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. зазначено, що ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року. Таким чином, відповідно до вищевикладеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, ПАТ КБ Приватбанк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. таким чином, що строк виконання зобов`язань позичальника за договором настав в повному обсязі, тому з моменту звернення ПАТ КБ Приватбанк до суду з вимогою (23.06.2009 року) його право на отримання процентів та пені за кредитним договором припинилося.

У зв`язку із зазначеним позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача суми процентів за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р., нарахованих після 23.06.2009 року, а також пені, нарахованої на такіпроценти, задоволенню не підлягають.

Щодо залишку розміру заборгованості Відповідача після прийняття рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р., Відповідачем не наведено доказів про погашення суми заборгованості після звернення ПАТ КБ Приватбанк до суду у справі № 2-1969/2011р., тобто після 23.06.2009 року, окрім передання банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобілю, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover 2006 року випуску, на підтвердження чого надано копію акту від 03.02.2011 року.

Проте, судом, враховуючи принцип повноти судового розгляду та встановлення всіх обставин справи, враховується наступне часткове погашення заборгованості Відповідача, яке зазначено в виписці з 05.07.2007 р. по 10.05.2024 року по рахунку № НОМЕР_1 , доданої Позивачем до відповіді на відзив від 24.05.2024 р. № 20240508/1113.

У відповідності з поданою випискою в період після 23.06.2009 року за кредитним договором № DNP0AN09980434 відбулися наступні операції щодо погашення заборгованості: 29.10.2009 р. - погашення заборгованості в сумі 3304,36 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; 29.04.2010 р. - погашення заборгованості в сумі 2881,45 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; а також банком було здійснено автоматичні списання з карти 391231, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 29.11.2010 на суму 51,80 доларів США; 21.01.2011 на суму 40,57 доларів США; 02.02.2011 на суму 8,52 доларів США; 01.03.2011 на суму 22,85 доларів США; 01.04.2011 на суму 46,21 доларів США; 16.05.2011 на суму 39,32 доларів США; 20.06.2011 на суму 23,07 доларів США; 02.04.2012 на суму 0,08 доларів США; 02.07.2012 на суму 0,08 доларів США. Також судом враховується, що в письмових поясненнях від 05.12.2024 року Позивачем зазначено, що грошові кошти у розмірі 9633.43 доларів США, отримані від реалізації автомобіля, який був предметом застави, 25.09.2013р. зараховані на погашення за кредитною заборгованістю, що відображено у виписці по рахунку. (а.с.169-186) Подальші операції у виписці за кредитом рахунку, датовані після 25.09.2013 року, не можуть бути прийняті судом як докази погашення заборгованості за договором, оскільки вони іменовані у виписці як Автоматическое погашение просроченной задолженности або Вал.позиция (собств.ср-ва), що не свідчить про внесення цих коштів Відповідачем або іншою особою, зобов`язаною за зобов`язаннями Відповідача в погашення заборгованості.

Таким чином, в період після 23.06.2009 року відбулося внесення грошових коштів на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 16051,74 доларів США. Враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США, грошові кошти, які надійшли на рахунок в банку для погашення такої заборгованості, залишок заборгованості Відповідача за кредитом складає 3394,87 доларів США. Відповідачем до справи не надано доказів погашення кредиту у вказаній сумі.

Щодо застосування строків позовної давності, заявленого представником відповідача- адвокатом Машошиною А.О. при вирішенні даної цивільної справи.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного.

Правила обрахунку строку позовної давності визначені Цивільним кодексом України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255цього Кодексу (частина 1 ст. 260 ЦК України).

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін (частини 2 ст. 260 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частина 2 ст. 264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 ст. 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGSANDOTHERSv. THEUNITEDKINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTASv. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Судом встановлено, що договір між Позивачем та Відповідачем було укладено 05.07.2007 року.

23.06.2009 року Позивач звернувся з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до Відповідача з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № DNP0AN09980434, обгрунтовуючи позовні вимоги невиконанням Відповідачем умов кредитного договору. Враховуючи зазначену вище правову позицію ВеликоїПалати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, при зверненні до суду кредитора з вимогами про стягнення кредиту, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Таким чином, відповідно до частини 2 ст. 264 ЦК України строк позовної давності пред`явлення вимог Позивачем до Відповідача щодо стягнення заборгованості в цілому за кредитним договором №DNP0AN09980434 перервався та почав спливати заново 23.06.2009 року.

Судом встановлено, що 03.02.2011 року Відповідачем було передано Позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобіль, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover2006 року випуску, на підтвердження чого надано копію акту від 03.02.2011 року, і цю обставину не заперечує Позивач, зазначивши, що в подальшому автомобіль було реалізовано.

Вказана дія Відповідача свідчить про визнання відповідачем свого боргу станом на 03.02.2011 року та перериває строк позовної давності відповідно до положень частини 1 ст. 264 ЦК України. Таким чином, з 03.02.2011 року строк позовної давності пред`явлення вимог Позивачем до Відповідача щодо стягнення заборгованості в цілому за кредитним договором №DNP0AN09980434 перервався та почав спливати заново.

Сторонами по справи не надано доказів в підтвердження обставин, що після 03.02.2011 року строк позовної давності перервався з будь-якої підстави, які зазначені в ст. 264 ЦК України. Враховуючи викладене, строк позовної давності щодо вимог Позивача до Відповідача за кредитним договором № DNP0AN09980434 у відповідності з ст. 257 ЦК України сплив 03.02.2014 року.

Таким чином є обгрунтованими твердження Відповідача про сплив строку позовної давності у справі. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом не приймаються доводи Позивача про те, що не реалізувавши заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з цим банк і не міг до виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави пред`явити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена, а тому тільки після реалізації предмета застави в 2013 році, кредитор був обізнаний про неможливість в повному обсязі задоволення своїх грошових вимог за рахунок реалізації предмета застави та звернувся в 2015 році з відповідним позовом до суду - до спливу строку позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) зазначено, що: «31. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)); 48. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. Суди попередніх інстанцій у справі № 755/13805/16-ц встановили, що після надіслання позичальнику заяви про дострокове виконання зобов`язання на підставі пункту 1.9 кредитного договору термін виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав. 20 травня 2010 року (тридцять перший день після отримання позичальником вимоги банку від 19 квітня 2010 року № 22-2/354469 про дострокове виконання упродовж 30 днів зобов`язання за кредитним договором) у позивача як правонаступника банку виникло право звертатися до суду для уможливлення виконання основного зобов`язання. Позивач, як встановив суд у рішенні від 11 вересня 2014 року у справі № 755/27827/13-ц, 3 листопада 2014 року звернувся з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову позичальник не виконав, а виконавчий лист повернутий кредитору без виконання через відсутність у боржника майна та коштів. А до відповідачки як іпотекодавиці позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 9 вересня 2016 року; 51. Велика Палата Верховного Суду підтримує висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actioin personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actioinrem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц)».

Таким чином переривання строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на заставлений автомобіль не перериває перебіг строку позовної давності щодо звернення стягнення боргу за основним зобов`язанням і навпаки. Таким чином, не зважаючи на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. про звернення стягнення на заставлене майно та подальшу процедуру виконання вказаного рішення суду Позивач мав право в межах законодавчо встановленого строку позовної давності звернутися з вимогами до Відповідача щодо стягнення суми боргу за основним зобов`язанням.

Суд вважає необґрунтованими посилання Позивача на висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16-ц, оскільки за відповідними правовими позиціями Верховного Суду висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21)). Аналогічні твердження щодо відхилення висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16-ц, та перевагу висновків, наведених в Постановах Великої Падати Верховного Суду, наведені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року по справі № 337/2398/20.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

За наведених вище обставин та з мотивів, зазначених вище за текстом рішення, позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Судові витрати підлягають залишенню за Позивачем.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 20 березня 2025 року.

Суддя О.О. Лобарчук