Справа № 146/450/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Мороза І.С.

за участю секретаря судового засідання Іванової Ю.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: ОСОБА_2

вимоги заявника: про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції заявника та заінтересованої особи.

14 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав строком на 6 місяців, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Дану заяву обґрунтовано наступним.

Заявниця ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою проживають її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

7 серпня 2024 року відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області було розірвано шлюб між заявницею та ОСОБА_2 . Проте, не зважаючи на це ОСОБА_2 продовжує переслідувати заявницю та вчиняти психологічне та фізичне насильство.

Зокрема заявниця вказує, що 20 травня 2024 року біля 23.00 год. в будинку АДРЕСА_2 під час суперечки ОСОБА_2 наніс заявниці ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 носять систематичний та довготривалий характер, та в заявниці є реальні побоювання за своє життя та здоров`я.

Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття заявниці, вона перебуває в стані стресу, хвилювання та страху, у неї порушився сон і погіршилася працездатність. Зважаючи на вказане заявниця переконана що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для здоров`я заявниці є дуже високою, тому з даною заявою вона звернулася до суду.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 березня 2025 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 17 березня 2025 року.

Доводи учасників справи.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задоволити та видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 . Зазначила, що вона проживає по АДРЕСА_1 вже понад три місяці, а за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 . Пояснила, що останній раз ОСОБА_2 вчиняв щодо неї домашнє насильство в грудні 2024 року, після того подібних випадків не було, заначила, що звернулася з даною заявою до суду оскільки у її колишнього чоловіка ОСОБА_2 важкий характер.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухати пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність доказів, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Верховний Суд у своїх постановах у такій категорії справ неодноразово звертав увагу на те, що наведеним Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При цьому ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зокрема, постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №607/10122/19).

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19).

У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також, Верховним Судом у таких справах зверталася увага на практику Європейського суду з прав людини із зазначенням, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право; має бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення (постанова Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19).

Сам факт звернень заявника до різних правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї, зокрема, психологічного домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факту вчинення щодо неї домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом (постанова Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19).

Ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 7 серпня 2024 року у цивільній справі № 146/942/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано.

Від спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявниця ОСОБА_1 в заяві зазначає, що вона разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак належних та допустимих доказів зазначеного не надає, разом з тим в судовому засіданні вказала, що вона разом з дітьми вже понад три місяці проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з ЄРДР № 0000036, 20 травня 2024 року до чергової частини ВП № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що 13 травня 2024 року біля 23 год. в будинку АДРЕСА_2 під час раптово виниклої суперечки її чоловік ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження заявниці.

З довідки від 5 січня 2025 року № 93/2025, виданої директором КУ «Центр надання соціальних послуг» Томашпільської селищної ради, вбачається, що 14 травня 2024 року на основі заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 , було здійснено акт оцінки кризової ситуації постраждалим особам від домашнього насильства, КУ «Центр надання соціальних послуг» Томашпільської селищної ради відповідно до висновку акту оцінки кризової ситуації було розпочато та надано соціальну послугу кризового та екстреного втручання з влаштуванням до кризової кімнати (послуги надавалася з 14 травня 2024 року по 16 серпня 2024 року) оскільки була загроза життю та здоров`ю їй та дітям.

З відповіді начальника ВП № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до поліції по факту вчинення відносно неї домашнього насильства. У даній відповіді вказано, що зазначена подія не містить відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, тому прийнято рішення про припинення розгляду даного повідомлення, відносно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вказані протоколи направлено до Томашпільського районного суду.

Згідно копії постанови Томашпільського районного суду від 24 січня 2025 року у справі № 146/176/25, ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 27 грудня 2024 року біля 11.30 год. перебуваючи в дитячому садочку за адресою АДРЕСА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_1 , а саме погрожував їй та висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, чим завдав психологічного страждання останній. За вказане діяння ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн. (п`ятсот десять гривень). Доказів того, що після 27 грудня 2024 року ОСОБА_2 повторно вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім цього заявниця в судовому засідання пояснила, що в даний час вона разом з дітьми проживає окремо, та вже понад три місяці ОСОБА_2 не вчиняв щодо неї домашнього насильства.

Також суд звертає увагу на те, що заявниця просить встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання з постраждалою особою, однак місце проживання постраждалої особи ОСОБА_1 згідно матеріалів справи та пояснень самої заявниці знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_2 постійного (систематичного) домашнього насильства, а так само доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про існування ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, що є підставою прийняття рішення про видачу обмежувального припису, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви про видачу обмежувального припису.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Враховуючи вказане вище та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 5, 12, 76-83, 259, 263-265, 293, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місцезнаходження:

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 9 липня 2018 року, орган, що видав 0532, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ;

заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 18 березня 2025 року

Суддя: І. С. Мороз