Справа № 740/5267/24
Провадження № 2-др/740/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю представника відповідачки адвоката Науменка С.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідачки про розподіл судових витрат між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02.09.2024 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- поділити житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши йому в натурі 1/2 частку з відповідною часткою господарських будівель і споруд,

- поділити земельну ділянку з кадастровим номером :04:017:0028, що знаходиться у АДРЕСА_1 , виділивши йому в натурі 1/2 її частку.

Ухвалою судді 05.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 22.01.2025 задоволено клопотання відповідачки та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 740/8494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

28.01.2025 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Васюком Д.Г. подано заяву про поновлення провадження та залишення позову без розгляду. Заява мотивована тим, що на даний час позивач не має можливості подати заяву про збільшення позовних вимог і надати суду докази щодо обгрунтування збільшених позовних вимог, тому захист порушеного права в контексті поданої позовної заяви є неефективним, оскільки не призведе до повного відновлення порушеного права.

Ухвалою суду 29.01.2025 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання по справі.

Представником відповідачки адвокатом Науменком С.В. 03.02.2025 до суду подано заяву, якою на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України до розгляду судом заяви позивача про залишення позову без розгляду та до закінчення судових дебатів, відповідачка повідомила суд, що докази про понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу, яку надало Адвокатське об`єднання «Деревянчук Макаренко та Партнери» на умовах Договору «Про надання правової допомоги» від 25.09.2024 будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки розмір (сума) витрат на правничу допомогу є розрахунковою величиною та залежить від обсягу наданих послуг, в тому числі послуг з представництва інтересів відповідачки у судових засіданнях.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 10.02.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку поданням позивачем до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду.

Представником відповідачки 12.02.2025 до суду надіслано поштою заяву, в якій посилаючись на положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України, просить здійснити розподіл судових витрат між сторонами у справі, до яких зокрема відносяться витрати відповідачки на правову допомогу прирозгляді справи у Ніжинському міськрайонному суді у сумі 28 500 грн.

У поданих 19.02.2025 позивачем ОСОБА_1 запереченнях позивач зазначає, що заява про розподіл судових витрат не містить вимоги про відшкодування судових витрат у певному розмірі. У першій заяві по суті справи відповідачка зазначила орієнтовну суму витрат на правничу допомогу за розгляд справи в цілому в розмірі 20 000 грн, але розмір витрат фактично понесених на підготовчій стадії значно перевищує вказану суму. Відповідачка не обгрунтовує, чому всі докази, заяви і клопотання не могли бути подані одночасно з поданням відзиву та сума витрат на їх підготовку не могла бути передбаченою в попередньому розрахунку. До клопотання про розподіл судових витрат на підтвердження повноважень представника відповідачки адвоката Науменка С.В. надано ордер від 25.10.2024, тоді як консультації з правових питань і підготовка процесуальних документів відповідачці надані на початку жовтня 2024 року, відтак в матеріалах справи відсутні докази того, що адвокатом Науменком С.В. відповідачці були надані послуги щодо консультації з правових питань, підготовки відзиву на позов, заяви про залучення третьої ососби та клопотання про зупинення провадження у справі. Справа є нескладною, не потребує встановлення широкого кола обставин, збору і подання значної кількості доказів. Відзив викладений на п`яти сторінках, не свідчить про проведену аналітичну роботу з приводу практики застосування Верховним Судом норм матеріального права у аналогічних правовідносинах. Заява про залучення третьої особи викладена на одній сторінці. Клопотання про зупинення провадження у справі також викладене на одній сторінці, а про долучення доказів менш ніж на одній сторінці. Заперечення на відповідь на відзив викладено на чотирьох сторінках і дублює відзив на позов. Фактично було проведено лише два судові засідання, загальний час яких не перевищував 45 хв, та під час яких представник відповідачки активної роботи щодо представництва інтересів відповідачки не виконував. Сума обгрунтованих та пропорційних до предмета спору, значення справи для сторін, витрат відповідача з урахуванням фактично виконаної правової роботи у даній справі, не може перевищувати 3 000 грн.

У судовому засіданні 19.03.2025 представник відповідачки адвокат Науменко С.В. вимоги клопотання про розподіл судових витрат підтримав та просив стягнути з позивача ОСОБА_1 понесені відповідачкою витрати на правову допомогу в сумі 28500 грн. Зазначив, що необгрунтованість дій позивача ОСОБА_1 полягає у тому, що позивач звернувся з позовом, за яким неможливо було ефективно здійснити захист його прав, що сам позивач зазначив зрештою у заяві про залишення позову без розгляду. Однак, такі дії позивача вимусили відповідачку понести витрати на правничу допомогу, які через необгрунтованість дій позивача саме позивач і має компенсувати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Васюк Д.Г. у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши представника відповідачки адвоката Науменка С.В., дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи в обсязі необхідному для вирішення заяви, суд дійшов наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 357/380/20, від 08.06.2021 року у справі 550/936/18.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно роз`яснень п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З системного тлумачення положень ч. ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У заяві про розподіл судових витрат, представник відповідачки посилається на положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України. Однак, залишено поза увагою, що відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом з тим, у судовому засіданні представником відповідачки зазначено, які конкретно дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що, на його думку, є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. Так, представник відповідачки звертав увагу, що позивач звернувся з позовом, за яким неможливо було ефективно здійснити захист його прав, що сам позивач зазначив зрештою у заяві про залишення позову без розгляду.

Суд ураховує, що у даній справі позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку поданням позивачем до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду за заявою позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Як визначено ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обгрунтованість позову чи його безпідставність, перевірку доводів позивача і, в залежності від встановленого, вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту здійснює суд вирішуючи спір, надаючи об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Залишаючи позов без розгляду суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті.

У даній справі розгляд справи закінчено без ухвалення рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, матеріали справи не дають підстав для висновку, що поданий позов мав ознаки завідомо безпідставного.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ будинку та земельної ділянки до відповідачки ОСОБА_2 02.09.2024.

При цьому, позивач має необмежену кількість часу для підготовки позовної заяви, зібрання доказів і їх подання до суду разом з позовною заявою, визначитися з своєю правовою позицією, на відмінну від відповідача, якого норми ЦПК України обмежують часовими рамками у підготовці і поданні відзиву на позов з доказами. Відповідачка для представництва своїх інтересів у ініційованій позивачем судовій справі про поділ будинку і земельної ділянки звернулася за правовою допомогою, яка була надана на платній основі. До суду було підготовлено і подано відзив з доказами, клопотання про зупинення провадження, залучення третьої особи, долучення доказів, заперечення на відповідь на відзив, представник відповідачки брав участь у двох підготовчих судових засіданнях.

Позивачем же подано відповідь на відзив, у підготовчі судові засіданні ні позивач, ні його представник не з`являлися.

Між тим, клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 740/8494/23 судом було задоволено. Ухвала суду про зупинення провадження мотивована тим, що дана цивільна справа має тісний матеріально-правовий зв`язок зі справою №740/8494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, оскільки предметом позову в даній справі є поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій знаходиться спірний будинок, шляхом виділення в натурі 1/2 частки вказаного будинку та земельної ділянки, в той час, як у справі №740/8494/23 ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на вказану частку будинку, припинивши право власності ОСОБА_3 , на дане майно, а тому рішення по справі №740/8494/23 має пріоритетне значення для вирішення справи за позовом ОСОБА_4 про виділення частки в будинку та земельній ділянці. Ухвала суду про зупинення провадження у справі учасниками справи не оскаржувалася.

Отже, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ будинку та земельної ділянки до відповідачки ОСОБА_2 , у той час як у провадженні суду перебувала інша справа №740/8494/23 між тими самими сторонами про поділ майна подружжя, частиною якого є той же самий спірний будинок.

Окрім подання відзиву на позов, позивач не вчиняв ніяких інших дій на реалізацію своїх процесуальних прав у ході підготовчого провадження.

Зрештою подав заяву про залишення позову без розгляду, яку мотивував тим, що на даний час позивач не має можливості подати заяву про збільшення позовних вимог і надати суду докази щодо обгрунтування збільшених позовних вимог, тому захист порушеного права в контексті поданої позовної заяви є неефективним, оскільки не призведе до повного відновлення порушеного права.

Як зазначено судом вище, позивач не обмежений часом у прийнятті зваженого рішення щодо звернення до суду за захистом своїх прав і підготовки та подання позовної заяви. Ризики ненастання певних подій, на які розраховує позивач при зверненні до суду, не можуть бути перекладені на відповідача. Втрата позивачем інтересу до ініційованого ним судового провадження проти відповідачки щодо майна з приводу якого вже здійснюється судове провадження між тими ж сторонами, коли пройшов відносно нетривалий час між ініціюванням позивачем провадження і вираженням ним волі до припинення провадження, а обставини на час звернення позивача до суду і на час подання заяви про залишення позову без розгляду не змінилися, є свідченням необґрунтованих дій позивача, через які протилежна сторона була вимушена для представництва своїх інтересів в ініційованому позивачем провадженні понести витрати на правову допомогу.

За таких обставин, суд вбачає підстави для висновку про те, що вищенаведені дії позивача ОСОБА_4 , не відповідають критерію добросовісності і у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України свідчать про наявність підстав для компенсації здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Доводи позивача про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання представника відповідачки про розподіл судових витрат у зв`язку з тим, що клопотання про розподіл судових витрат не містить вимоги про відшкодування судових витрат у певному розмірі, суд відхиляє, так як у судовому засіданні 19.03.2025 представник відповідачки адвокат Науменко С.В. чітко зазначив, що просить стягнути з позивача ОСОБА_1 понесені відповідачкою витрати на правову допомогу в сумі 28500 грн.

Що ж до доводів позивача про невідповідність розміру заявлених відповідачкою до компенсації витрат на правовоу допомогу предмету спору, значення справи для сторін, фактично виконаній правовій роботі, то суд частково погоджується з ними.

Так, частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відзив повинен містити у тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (п. 8 ч.3 ст. 178 ЦПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Розрахунок суми судових витрат передбачає не лише зазначення самої суми витрат, а і того, яким чином сума обрахована, тобто за якими правилами вона визначена в тому чи іншому розмірі.

Практичне значення відмінності між зазначенням суми витрат і розрахунку витрат полягає в неможливості надання оцінки самій сумі витрат (без її розрахунку) відповідності критеріям реальності, розумності, співмірності наданим чи тим, що можуть бути наданими, послугам, оскільки самі послуги і їх орієнтовна вартість та правила її визначення не вказані, а відтак інша сторона позбавлена можливості наводити мотивовані заперечення щодо розміру витрат, а суд - перевірити їх обгрунтованість.

У тексті ж поданого відповідачкою відзиву зазначено не попередній розрахунок суми витрат, а попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, понесених по справі, який складається з витрат на правничу допомогу (а.с. 64).

Саме по собі подання розрахунку витрат не разом з першою заявою по суті справи, а після ухвалення рішення в межах передбаченого законом строку з дотриманням вимог щодо його направлення іншій стороні не веде до порушення принципу змагальності цивільного судочинства, оскільки у такому разі можливість бути ознайомленою з розрахунком і заперечувати проти розміру витрат іншій строні забезпечено на більш пізній стадії.

Застосування наведених положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

У даній справі представником відповідачки до суду та на адресу позивача надіслано після закінчення провадження у справі акт наданих послуг по Договору про надання правничої допомоги з наведеним у ньому розрахуноком вартості наданих послуг. Позивач мав змогу і подав свої заперечення, що свідчить про дотримання принципу змагальності.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що до відзиву відповідачкою не було додано Договору «Про надання правової допомоги» від 25.09.2024, укладеного між відповідачкою і Адвокатським об`єднанням «Деревянчук Макаренко та Партнери», який містить положення щодо домовленості сторін про вартість послуг.

При зверненні до суду із заявами про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції від 30.10.2024, про вступ у справу від 07.11.2024, представником відповідачки адвокатом Науменком С.В. додано ордер від 25.10.2024 №1489910 без заначення у ньому дати укладення договору про надання правової допомоги (а.с. 98, 113).

Однак, вже при зверненні 03.02.2025 у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України із заявою про те, що докази про понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу, будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та при поданні клопотання про розподіл судових витрат, додано ордер від 25.10.2024 №1489910 із заначенням у ньому дати укладення Договору «Про надання правової допомоги» - 25.09.2024 та надано копію договору, у п. 6.2 якого наведені тарифи на вчинення юридичних дій з захисту інтересів відповідачки, зокрема за вивчення питання обгрунтованості та законності позовних вимог та обставин справи, складання необхідних процесуальних документів на захист прав та інтерсів клієнта у суді першої інстанції 3000 грн за годину; участь адвоката у судових засіданнях 3000 грн за засідання.

При цьому, у першій заяві по суті справи відповідачка зазначила орієнтовну суму витрат на правничу допомогу за розгляд справи в цілому в розмірі 20 000 грн, не наводячи орієнтовного розрахунку цієї суми і не надавши копію Договору «Про надання правової допомоги» від 25.09.2024, що позбавляє можливості пересвідчитися у вартості послуг, яка була погоджена відповідачкою та Адвокатським об`єднанням «Деревянчук Макаренко та Партнери».

Розмір же витрат на правову допомогу, які заявлені відповідачкою до компенсації 28 500 грн лише за послуги у підготовчому провадженні (консультація та відзив 12 000 грн = 3000 грн х 4 години; заява про залучення третьої особи 1500 грн = 3000 грн х 0,5 години; клопотання про зупинення провадження 1500 грн = 3000 грн х 0,5 години; клопотання про долучення доказів 1500 грн = 3000 грн х 0,5 години; заперечення на відповідь на відзив 6000 грн = 3000 грн х 2 години; представництво у судових засіданнях 07.11.2024, 22.01.2025, 03.02.2025, 10.02.2025 6000 грн = 3000 грн х 2 години), перевищує орієнтовну суму витрат на правову допомогу за розгляд справи в цілому, які визначалися у відзиві відповідачкою. У клопотанні про розподіл судових витрат не обгрунтовано, чому Договір «Про надання правової допомоги» від 25.09.2024 не міг бути поданий одночасно з поданням відзиву, а щодо суми витрат на правову допомогу не міг бути наведений попередній розрахунок, та чому при поданні відзиву орієнтовні витрати за розгляд справи у цілому менші за витрати заявлені до компенсації за надані послуги тільки у підготовчому провадженні. Наведені у судовому засіданні представником відповідачки з цього приводу пояснення щодо неможливості передбачити процесуальну поведніку позивача, його неявки у судові засіданні, не пояснюють причин таких розбіжностей у вартості послуг.

До суду було підготовлено і подано відзив з доказами, клопотання про зупинення провадження, залучення третьої особи, долучення доказів, заперечення на відповідь на відзив, представник відповідачки брав участь у двох підготовчих судових засіданнях 22.01.2025 та 10.02.2025.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачці послуг у акті надання послуг від 12.02.2025 (а.с. 140) та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи заявлені позивачем заперечення про завищення розміру витрат відповідачки, що фактично зводяться до клопотання про зменшення витрат відповідачки до 3 000 грн, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в справі в розмірі 8000 грн., ураховуючи складність справи, обсяг наданих послуг адвокатом, кількість підготовлених по справі адвокатом документів, кількість судових засідань.

Керуючись статтями 137, 141, 142, 246, 258, 265, 268, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідачки - адвоката Науменка С.В. про розподіл судових витрат між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 20.03.2025.

Cуддя І.М. Карпусь