Справа № 369/1815/24
Провадження № 2/369/1615/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.01.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Козак І. А.,

при секретарі Гордієнко С. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 серпня 2009 року позивач та відповідач перебували у шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/537/16-ц від 08 лютого 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/1660/17 від 24 березня 2017 року було вирішено стягувати відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1 500 грн до досягнення нею повноліття.

Зазначені обставини підтверджуються копіями рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2016 року у справі № 369/537/16-ц, свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 вересня 2011 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2017 року справі № 369/1660/17.

Позивачка також вказує, що розмір аліментів, який був визначений за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року є недостатнім для матеріального утримання спільної дитини та є меншим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку

Зазначила, що донька ОСОБА_5 проживає разом з нею і перебуває фактично на її утриманні, оскільки відповідач залишив доньку без належної батьківської уваги, не приймає участь у вихованні дитини.

Також позивачка вказала, що несе додаткові витрати на утримання дитини, оскільки вважає, що такі витрати необхідні для розвитку та підтримання здоров`я дитини.

Тому позивач вимушена поставити питання про зміну способу стягнення аліментів в судовому порядку та стягнення додаткових витрат.

Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до досягнення дитиною повнолітнього віку та стягнути додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 01.08.2023 року і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2024 року відкрито позовне провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У подальшому від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову від 06 березня 2024 року, в якій позивач просить змінити прохальну частину позову, та викласти в новій редакції, і стягнути додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 01.02.2024 року і до досягнення нею повноліття, а також стягнути витрати, які уже понесені були у розмірі 30 084,09 грн, та долучено копії документів, які на думку позивача, доводять обставини понесених витрат та витрат, які будуть понесені у майбутньому.

02 квітня 2024 року від представника відповідача - адвоката Торхової А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечував проти задоволення позову, з підстав того, що у повній мірі виконує свої обов`язки по утриманню доньки, бере участь у вихованні та утриманні спільної дитини, вважає, що розмір аліментів у сумі 1500 грн є достатнім для утримання доньки.

Окрім того, звертає увагу суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують понесення додаткових витрат, а також необхідності таких витрат у майбутньому.

На підтвердження доводів надано довідку розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні станом на 01.10.2022 року, з якого вбачається відсутність заборгованості, і наявність переплата у розмірі 3002,86 грн.

Також додано копії фотознімків зображень відповідача та його доньки, на підтвердження участі у вихованні та утримання дитини, інші копії документів.

При цьому, від представника позивача - адвоката Петрика В.В. надійшла заява про зміну предмету позову з проханням викласти прохальну частину у наступній редакції: стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частці його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2024 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, та стягнути додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 01 лютого 2024 року і до досягнення нею повноліття, а також стягнути витрати, які уже понесені були у розмірі 32 807, 29 грн.

У подальшому, від сторін були надані письмові пояснення, фотокопії документів, клопотання про долучення копій документів, з метою обґрунтування своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні 10 червня 2024 року позивач підтримав заяву про зміну предмету, представник відповідача не заперечувала, і суд ухвалив рішення відкласти засідання з метою надання додаткового часу для підготовки сторін.

У подальшому, у зв`язку з відставкою головуючого судді Волчка А.Я., за результатами повторного автоматичного розподілу справу було передано на розгляд судді Ірині Адамівні Козак.

Ухвалою від 30 вересня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 прийнято до провадження суддею Козак Іриною Адамівною.

Позивач, у судових засіданнях 11.12.2024 та 27.01.25 року підтримувала позов, просила його задовольнити оскільки власного заробітку та аліментів у розмірі 1500 грн на утримання доньки не вистачає, повідомила, що працює перукарем, але її дохід не дозволяє належним чином забезпечувати першочергові потреби в утриманні дитини. Додатково повідомила, що донька має проблеми із здоров`ям, має необхідність відвідувати басейн. Позивачка усіма зусиллями намагається забезпечити їй репетиторів.

Представник позивача Петрик В. В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судових засіданнях не заперечуючи проти зміну предмету позовної заяви, заперечував проти задоволенню позову, з підстав необґрунтованості, а також надання неналежних та недопустимих доказів. Зазначав, що у Відповідача також наявні на утриманні інші малолітні діти (троє), а також матір, яка потребує допомоги.

Відповідач у судові засідання не з`явився про дату, місце та час проведення судового засідання, повідомлений у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України вказує на підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, тобто їх збільшення чи зменшення, але не пов`язує їх зі способом присудження, передбаченого ч. 3 ст. 181 СК України. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13.

Відповідно до змісту ч. 2, 5 ст. 183 СК України при визначенні аліментів у частці від заробітку (доходу) фактично встановлено безспірний мінімальний розмір аліментів, що повинен стягуватись із платника аліментів, що становить на одну дитину 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що наразі неповнолітня донька позивача та відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю (позивачем).

При зміні розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення суд враховує те, що відповідач має інших дітей, є здоровою, працездатною людиною, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач за весь час судового процесу, не надав будь-яких доказів, які б вказували, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку на користь позивачки на утримання дитини, призведе до погіршення його матеріального становища, зокрема довідки про доходи, відомостей про заробіток, місце роботи надано не було.

Крім того, суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи мінливість життєвих обставин, а також зважаючи, що батьки несуть однакову відповідальність за створення умов для розвитку дитини та наяву імперативну норму надану одержувачу аліментів щодо можливості зміни саме способу стягнення аліментів, що передбачено ч. 3 ст. 181 СК України, зокрема в частці від доходу платника, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, які були понесені та 2000 грн на майбутнє, суд зазначає наступне.

Позивач вказувала, що регулярно наймає репериторів для доньки: з англійської мови та математики, з метою забезпечити їй гідну освіту, на підтвердження надала квитанції про перерахування коштів на інші банківські картки з вказівкою на призначення платежу.

Також зазначила, що донька відвідує басейн, інші заняття для підтримання здоров`я та всебічного розвитку.

Згідно із частиною першою ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

До особливих обставин законодавцем відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини; у випадку коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17).

Разом з тим, суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20).

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а саме: навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19); витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц); витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №369/11745/16-ц); вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) (постанова Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17).

Аналізуючи понесені позивачем витрати та докази понесення вказаних витрат, суд вважає що ці витрати не є додатковими, а охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дітей на користь матері.

Таким чином, витрати, понесенні позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дітей, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей, які компенсуються за рахунок отримання аліментів.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Поряд з цим, заяву представника позивача ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правничу допомогу з доданим орієнтовним розрахуноком суми, яка складає 10 000 грн, суд залишає без задовлення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Звідси, суд не вбачає підстав для задолення заяви про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст. 180,181,182,183, 192 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2017 року (справа № 369/1660/17) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1500 грн щомісячно, на аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2017 року (справа № 369/1660/17), відкликавши виконавчий лист.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) гривень в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Інформація про відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2025 року.

Суддя Ірина КОЗАК