УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

справа № 398/1336/24

провадження № 61-3136ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про захист прав споживача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати дії відповідача щодо ретроактивного зняття 30 січня 2024 року з абонентського обліку з 01 січня 2024 року без відповідного попередження вузла розподільного обліку за адресою його проживання та нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення з 01 січня 2024 року до 22 лютого 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 без врахування показників водолічильників, як прояв нечесної підприємницької практики та недобросовісної поведінки;

зобов`язати відповідача поновити абонентський облік вузла розподільного обліку з 01 січня 2024 року до 22 лютого 2024 року та відновити нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення з 01 січня 2024 року до 22 квітня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 на підставі показників розподільних приладів обліку питної води;

зобов`язати відповідача провести перерахунок заборгованості з оплати за послугу водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2024 року до 22 квітня 2024 року згідно показників приладів обліку питної води, враховуючи всі надходження від споживача за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності;

стягнути з відповідача 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 лютого 2025 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2025 року вказану справу визнано малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Водночас, ОСОБА_1 вказує, що ця справа не є малозначною, оскільки містить три вимоги немайнового характеру.

Вказаний довід є безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є: визнання дій відповідача, як прояв нечесної підприємницької практики та недобросовісної поведінки; зобов`язання відповідача вчинити дії; відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000,00 грн.

Враховуючи положення частини шостої статті 19 ЦПК України, визначений ним перелік категорій малозначних справ, крім справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність законодавчих застережень щодо унеможливлення визнання справи малозначною в разі об`єднання у позові вимог, визначених, зокрема пунктом 1, 2 наведеної норми процесуального закону, Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області підставно визнав вказану справу малозначною.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про захист прав споживача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян