Справа № 201/3190/25
Провадження № 2/201/2450/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., ознайомившись із матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання електронних торгів недійсними та застосуванням наслідків недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом, та просить:

1.Визнати електронні торги, проведенні ДП «СЕТАМ» 15.07.2024 із реалізації нерухомого майна за лотом 553154, а саме: 1/4 частина житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , недійсними.

2. Визнати протокол проведення електронного аукціону № 616127 від 15.07.2024 за лотом № 553154, недійсним;

3. Визнати акт про реалізацію 1/4 частини житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , недійсними.

4. Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 16.03.2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська по справі №201/8220/22 ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно їх віку, а саме: по 26180 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, та з 01 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття - по 28330 грн. на кожну дитину щомісячно, що в подальшому підлягає індексації відповідно до Закону.

За наслідком вищезазначеного судового рішення було відкрито виконавче провадження №72281321, в рамках якого державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нечай Л.С. винесено постанови про опис та арешт майна боржника: паркувальне місце №56, загальною площею 13.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , та 1/4 частини квартири загальною площею 116 кв.м., житловою площею 63,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 .

Зазначене відбулося без присутності позивача, тому він був позбавлений можливості досягти згоди щодо вартості майна, та не мав можливості письмово повідомити про це виконавця через неотримання таких постанов, що є порушенням його прав. Крім того, державним виконавцем Нечай Л.С. в рамках зазначеного виконавчого провадження винесено постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 , яким складено Звіти про оцінку майна, з якими позивач не згоден, оскільки вони не відповідають вимогам нормативно-правових актів (застарілі джерела, оціночні судження, незрозуміло як встановлено відсоток зносу та ін.), у зв`язку з чим, допущені оцінювачем численні порушення суттєво вплинули на результати оцінки, внаслідок чого визначена оцінювачем вартість об`єкта оцінки є заниженою по відношенню до реальної ринкової ціни та такою, що не відповідає ринковій кон`юнктурі. Однак через той факт, що позивач не отримував вищезазначених постанов, маючи право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. його права були порушені, при цьому він не погоджується із зазначеною оцінкою майна.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 17.03.2025, цю справу було розподіллено до розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ознайомившись із позовною заявою, та доданими до неї документами, вважаю за необхідне заяви самовідвід від розгляду даної справи, виходячи з того, що обставинам, на які посилається позивач, мною вже надавалася правова оцінка у справі №201/8220/22 (провадження №4-с/201/38/2024 та № 4-с/201/58/2024) під час розгляду скарг ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нечай Л.Д в рамках виконавчого провадження №72281321. За наслідками розгляду цих скарг мною ухвалено судові рішення, які набрали законної сили, тобто в мене сформована правова позиція стосовно доводів позивача, згаданих вище.

Нормами чинного ЦПК України питання можливості участі суддів першої інстанції у розгляді цивільних справ за позовами боржників стосовно визнання недійсними результатів реалізації їх майна в рахунок погашення боргів за судовими рішеннями, коли такі судді вже розглядали скарги цих боржників на дії виконавців, із аргументацією щодо визнання таких дій незаконними, тотожною до аргументації відповідних позовів, не врегульоване. Проте, вирішуючи питання про прийняття таких справ до свого провадження, не можна залишити поза увагою наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до пункту 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, пп.27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» п.42). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

При вирішенні справи Європейський суд у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Пряма чи опосередкована (побічна) заінтересованість у результаті розгляду справи як підстава для відводу може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість має місце, якщо від результату вирішення спору у судді виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. При цьому суд вважає, що наявність об`єктивного критерію має визначатися виходячи з об`єктивно існуючих обставин, тобто обставин, які існували та існують поза волею учасників процесу.

Отже, згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Разом з тим, у п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Інститут самовідводу є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом, який дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

У пункті 2 розділу «Незалежність» Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя зазначається, що судді як особи є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

У пункті 25 Декларації закріплено положення, згідно з яким «суддя не може слухати судову справу, якщо є об`єктивні побоювання, що він не зможе розглядати справу неупереджено…».

Аналогічна теза міститься в пункті 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та від 13.12.1985, згідно з яким «судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону…».

У статті 5 «Неупередженість та стриманість» Загальної (Універсальної) хартії судді, також йдеться про те, що при здійсненні своїх повноважень суддя має бути неупередженим та це має виходити з його поведінки.

На неупередженості суддів як однієї з важливих ознак правосуддя акцентується увага й у пункті 3 Європейського статуту судді: «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений».

За таких умов, вважаю, що у даному випадку, мають бути застосовані приписи ч.9 ст.10 ЦПК України, відповідно до яких, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону)

Так, ст.37 ЦПК України передбачено наступне:

1. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

2. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

3. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

5. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

6. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

З аналізу приписів ст.37 ЦПК України випливає, що суддя, який приймав участь в дослідженні доводів сторін щодо предмету спору на будь-якому етапі цивільного провадження, та приймав участь у вирішенні таких справ, в подальшому не може приймати участь в дослідженні доводів сторін на інших етапах провадження, що співпадає із вищезгаданою процесуальною ситуацією стосовно неможливості розгляду суддею справи позовного провадження проти виконавця, коли такий суддя вже приймав участь у розгляді скарг позивача на дії останнього.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч.2 ст. 40 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною першою статті 41 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 33, 37, 39, 40, 41, 258-260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У цивільній справі №201/3190/25 (провадження №2/201/2450/2024) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання електронних торгів недійсними та застосуванням наслідків недійсності заявити самовідвід.

Цивільну справу №201/3190/25 (провадження №2/201/2450/2024) передати до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України для розгляду справи.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 18 березня 2025 року.

Суддя С.С. Федоріщев