ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/348/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк" на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я. у цивільній справі №607/12838/24 за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківських послуг Monobank від 03.12.2021 року у розмірі 28 498,44 грн та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що АТ «Універсал Банк» запустив проект Монобанк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Монобанк, на яких встановлюється кредитний ліміт. Банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

03.12.2021 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета - заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку. На підставі договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Взятий на себе обов`язок позивач виконав належним чином, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Станом на 03.03.2024 року прострочення відповідачем зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 03.03.2024 року направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19, кредит став у формі «на вимогу».

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в результаті чого станом на 03.04.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором становить 28498,44 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 28498,44 грн, заборгованості за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.12.2024 року у задоволенні позову АТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилається на ті ж самі доводи, що викладені у позовній заяві.

Крім цього, вказує, що відповідачем неодноразово проведено банківські операції із використання банківської картки, відтак, сторони погодили усі істотні умови договору. Розмір заборгованості за кредитом ОСОБА_1 підтверджується поданим розрахунком. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився та не надав контррозрахунок суми заборгованості, а відтак у суду були відсутні підстави піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

21.02.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик Я.С. подав клопотання про зупинення поводження у даній справі у зв`язку із проходженням військової служби відповідачем з 20.11.2024 року і по даний час.

Адвокатом Кметиком Я.С. до клопотання додано: довідку, видану в/ч НОМЕР_2 27.11.2024 року № 5402 про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у вищевказаній в/ч з 20.11.2024 року по теперішній час; відповідь на звернення наданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.010.2025 року № 481 про те, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд ВЛК при указаному ТЦК та визнаний придатним до військової служби а 20.11.2024 року, за результатами ВЛК, відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу, ОСОБА_1 був зарахований у команду НОМЕР_3 .

У зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційним судом надано АТ "Універсал Банк" строк протягом 5 днів з дня отримання ухвали Тернопільського апеляційного суду від 27.02.2025 року про признання справи до розгляду для подання заперечень щодо клопотання про зупинення провадження у справі, однак будь яких заперечень щодо поданого представником відповідача клопотання від AT «Універсал Банк» не надходило.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Проте, будь-яких відомостей про те, чи залучається відповідач до виконання бойових завдань, до суду надано не було, тому у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика Я.С. про зупинення поводження у даній справі слід відмовити.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

03.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

У заяві вказано про те, що дана заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, які розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг.

Підписуючи дану Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank відповідач просив: відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на його ім`я № НОМЕР_4 ; встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. Пунктом 3 указаної анкети - заяви визначено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом. Пунктом 4 відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису. Відповідач погодився з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого в Мобільному додатку Договір набуває чинності.

Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки копії паспорта ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.12.2021 року, наданого АТ «Універсал Банк», станом на 03.04.2024 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 28498,44 грн, з яких: 28498,44 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

До позовної заяви банком долучено Умови і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, Тарифи банку (чорна картка), Паспорт споживчого кредиту з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів надання відповідачу кредитної карти, відкриття на його ім`я відповідного рахунку; отримання відповідачем кредитних коштів та користувався ними; первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження факту надання відповідачу кредиту, розміру кредитного ліміту, факту користування відповідачем карткою, руху коштів по рахунку та наявності заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у даній справі має місце укладення між сторонами договору в електронній (письмовій) формі.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем своїх договірних зобовязань та надання відповідачу кредитних коштів, спеціального платіжного засобу - платіжної картки № НОМЕР_1 , отримання відповідачем зазначеної платіжної карти, кредитних коштів та користування ними, розмір наданих відповідачу кредитних коштів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні бухгалтерські документи, в тому числі виписка з особового рахунку клієнта.

Однак, така виписка суду не надана, а здійснений банком розрахунок не є первинним бухгалтерським документом та не доводить ні факт отримання відповідачем кредитних коштів, ні факт заборгованості та її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем неодноразово проведено банківські операції із використання банківської картки, відтак, сторони погодили усі істотні умови договору, розмір заборгованості за кредитом ОСОБА_1 підтверджується поданим розрахунком, позаяк доказів, які б спростовували банківський розрахунок, боржником не надано, відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився та не надав контррозрахунок суми заборгованості, а відтак у суду були відсутні підстави піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами, колегія суддів оцінює критично та зазначає наступне.

Суд першої інстанції, оцінивши усі подані позивачем докази, прийшов до законного та обгрунтованого висновку про те, що такі докази у їх сукупності не доводять факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та розмір заборгованості.

Неявка відповідача у судове засідання та неподання ним заперечень проти позову не є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, які не доведені позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 281, ст. 282 ЦПК України заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обгрунтованим.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, незалежно від явки у судове засідання відповідача та відсутності з його боку заперечень проти позову, суд зобовязаний перевірити обгрунтованість позовних вимог та підтвердження їх належними та достатніми доказами.

Вказані вимоги процесуального законодавства дотримані судом першої інстанції та ухвалено законне і обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не підтверджених належним та достатніми доказами.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав обгрунтовану оцінку, такі доводи не спростовують законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Слід врахувати, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.