КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2882/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника відповідача - адвоката Заверухи І. Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатаЗаверухи Ігоря Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Козленко Г. О.

від 27 серпня 2024 року

у цивільній справі № 760/8357/24 Солом`янського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року позивач звернувся в суд з даним позовом , в обґрунтування якого вказував, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 12.02.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міського управління юстиції Черкаської області було зареєстровано шлюб (актовий запис № 20). В шлюбі народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між сторонами припинились, шлюб є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, проживають окремо.

Вважає, що примирення і збереження шлюбу неможливе.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 12.02.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 20.

В апеляційній скарзі адвокат Заверуха І. Л., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить передати дану справу до Верховного Суду для вирішення підсудності на підставі ст. 29 ЦПК України. Судові витрати покласти на позивача.

Вважає, що відкриття провадження у даній цивільній справі районним судом було помилковим оскільки справа не підлягала розгляду Солом`янським районним судом м. Києва відповідно до вимог процесуального законодавства, оскільки з початку повномасштабного вторгнення в Україну російських військ позивач із відповідачем та спільними дітьми виїхали з Києва та з весни 2023 року та по сьогоднішній день сторони постійно проживають в Республіці Польща в місті Кракові. В Кракові працюють та постійно проживають як позивач, так і відповідач із дітьми, які відвідують навчальний заклад.

Позивач в позовній заяві описані вище фактичні обставини приховав від суду, а також надав недостовірні відомості стосовно реквізитів сторін, країни та адрес проживання, контактні дані такі як адреси електронної пошти, чим фактично допустив порушення вимог процесуального законодавства, адже не вказав своїх дійсних реквізитів, не вказав дійсних реквізитів проживання відповідача, чим фактично позбавив районний суд зробити вірну оцінку позовної заяви на предмет підсудності даної справи.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Завірюха І. Л. підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача - адвоката Заверухи І. Л., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність наміру на збереження шлюбу в одного або обох з подружжя є правовою підставою для розірвання шлюбу, та дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін по справі, як подружжя і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, що в свою чергу має істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 12.02.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міського управління юстиції Черкаської області, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 20.

Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Від спільного шлюбу у подружжя народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_3 .

За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Встановивши, що у позивача відсутній намір на збереження шлюбу,шлюбні відносини між сторонами фактично припинені й сторони проживають окремо, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, суперечить їх інтересам, з огляду на що, шлюб підлягає припиненню.

В апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих мотивів, які б спростували правильність висновку суду першої інстанції про відсутність доцільності подальшого збереження шлюбу. У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки пояснив, що відповідачка не має намірів щодо збереження шлюбу, утім незгодна що справу розглянуто Солом`янським районним судом м. Києва.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом правил територіальної підсудності та необхідності передання справи до Верховного Суду відповідно до положень ст. 29 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів в справи вбачається, що позов до суду першої інстанції подано засобами «Електронного суду» 09.04.2024 й цього ж дня зареєстрований.

Апелянт зазначає, що дізнавшись про реєстрацію цивільної справи за вказаним позовом, відповідачка з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернулась за професійною правничою допомогою та 12.04.2024 уклала відповідний договір із адвокатським об`єднанням.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 20.05.2024.

Як зазначає апелянт за його заявою від 22.05.2024 представнику відповідача-адвокату Заверусі І. Л. було надано доступ до електронної картки справи в «Електронному суді».

Після отримання доступу до електронної справи й до ухвалення судом рішення, тобто фактично упродовж трьох місяців, відзив на позов, або ж будь-які клопотання чи заяви, зокрема щодо порушення правил територіальної юрисдикції та необхідності передачі справи на вирішення іншого суду, від відповідачки та адвоката Заверухи І. Л. не надійшли.

Рішення у справі постановлено 27.08.2024.

Зважаючи на наведене, незгода відповідача із тим, що справа була розглянута Солом`янським судом м. Києва, не може бути підставою скасування судового рішення, адже поважних причин заявити про непідсудність справи такому суду під час розгляду справи у суді першої інстанції, не встановлено.

Щодо доводів відповідача про проживання обох сторін за межами України й, необхідності попереднього визначення підсудності справи Верховним Судом, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю (частина перша та друга статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У частині першій статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є громадянами України, мали останнє спільне місце проживання в Україні, й на час розгляду справи постійне місце проживання зареєстровано в України. Доказів обрання ними іншої країни у якості постійного місця проживання матеріали справи не містять, а надання сторонам тимчасового захисту у Польщі не підтверджує іншого.

Отже позивач, як громадянин України, що має в Україні місце постійного проживання, мав усі підстави для подання позову до Солом`янського районного суду м. Києва, зважаючи на адресу місця постійного проживання (реєстрації) відповідача в Україні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Заверухи Ігоря Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 березня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко