РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

Головуючого судді Токової С.Є.,

при секретарі Білик О.Ю.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. У поданій заяві заявник просить суд встановити факт її постійного проживання з дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано десятиденний строк для усуненння її недоліків. 01.11.2024 року на адресу суду надійшла заява з усунутими недоліками.

Ухвалою від 25 листопада 2024 року провадження у справі відкрито та призначено судове засіданання.

Ухвалою від 04 лютого 2025 року судом замінено заінтересовану особу Черкаську міську раду на ОСОБА_2 .

В судовому засіданні завник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала, пояснила суду, що після смерті доньки ні вона, ані її чоловік не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки всі разом проживали в одній квартирі АДРЕСА_2 . Необхідність у знятті доньки з реєстрації у даній квартирі була викликана її хворобою та проведення лікування у одній із клінічних лікарень м. Києва , що в свою чергу потребувало реєстрації доньки в м. Київ.

Наразі, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, їй було відмовлено з посиланням на те, що вона пропустила строк для звернення із заявою та не підтвердила факт постійного проживання із донькою на час її смерті.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, із заявами, клопотаннями до суду не зверталась.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що знали сім"ю Мостинець тривалий час, жили по сусідству. Дійсно донька ОСОБА_1 померла в дуже молодому віці, через хворобу. Ім відомо, що батьки померлої лікували її в м. Київ.

Суд, заслухавши пояснення заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом рееєстрації смерті у м. Києві серія НОМЕР_1 від 21.08.2021 року.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є матір"ю померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданого Соснівським райвиконкомом від 29.04.2002 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується Актом опитування сусідів від 24.09.2024 року та показами свідків у судовому засіданні.

Доводи заявниці ОСОБА_1 щодо тимчасового зняття з реєстрації доньки на період лікування у м. Києві підтверджуються випискою із історії хвороби ОСОБА_3 .

Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 , як спадкоємця, із спадкодавцем- донькою ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини підтверджується зазначеним вище свідоцтвом про право власності на житло, з якого вбачається, що заявник є співвласником квартири, що входить до складу спадщини після смерті останньої.

Також, , як вбачається із матеріалів справи, чоловік заявниці та батько померлої ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 ).

ОСОБА_1 звернулася із заявою до дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті доньки ОСОБА_3

17 вересня 2024 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що остання спадщину у встановлений законом термін не прийняла і пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального округу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно із підпунктами 4, 10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто, спадкоємець який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Зазначена обставина є підставою для звернення з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, законодавець у даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлюється з метою реалізації заявником, як спадкоємцем, права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту не порушує права та інтереси інших осіб. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявники посилалися, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-81, 83, 263-265, 268, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію, щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud2316/.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Головуючий : С.Є. Токова