РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі половини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня зникнення безвісти, тобто 19 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що під час перебування з відповідачем у цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дитина - ОСОБА_3 . Вона разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що до 19 березня 2024 року дитина перебувала на їхньому спільному утриманні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проведення бойових дій та виконання бойового (спеціального) завдання на лінії зіткнення з противником в районі населеного пункту Лукашівка Охтирського р-ну Сумської обл. відповідач зник безвісти.

Враховуючи викладене, 25 березня 2024 року вона звернулася до військової частини НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату їй, як законному представнику неповнолітньої спільної з відповідачем дитини, грошового забезпечення військовослужбовця, відповідно до приписів Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884, однак відповіді не отримала. 28 серпня 2024 року вона повторно звернулась до військової частини з проханням надати відповідь та 31 серпня 2024 року їй було повідомлено про відмову у виплаті будь-яких коштів.

Позивач вказує, що оскільки з 19 березня 2024 року відповідач фізично та фактично не може виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання сина, військова частина відмовила у нарахуванні виплат, а надання відповідачу статусу безвісно відсутній не звільняє його від виконання обов`язку по утриманню дитини, вона одна не зможе забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, у відповідача інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає, тому з метою захисту прав дитини та забезпечення його найкращих інтересів, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строку для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак 28 лютого 2025 року представник позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки не повідомив.

Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд установив, що сторони мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 16 грудня 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_2 .

Дитина проживає разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 11 квітня 2024 року та копією паспорта позивача.

Батько дитини - ОСОБА_2 зник безвісти 19 березня 2024 року, під час ведення бойових дій та виконання бойового (спеціального) завдання на лінії зіткнення з противником в районі населеного пункту Лукашівка Охтирського р-ну Сумської області, що підтверджується сповіщенням сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21 березня 2024 року № 36 та витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2024 року № 2418/1553 позивачу за результатами розгляду її звернення від 28 серпня 2024 року щодо розгляду її заяви як матері спільної дитини зниклого безвісти солдата ОСОБА_2 повідомлено, що було погоджено здійснювати виплати грошового забезпечення та всіх інших належних зниклому безвісти солдату ОСОБА_2 виплат на користь його дружини ОСОБА_4 , яка 29 березня 2024 року звернулася з відповідною заявою. Крім того, зазначено, що у Постанові № 884 від 30 листопада 2016 року не передбачено можливості здійснення виплат грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця на користь матері спільної дитини в разі існування офіційно незареєстрованого шлюбу та відповідної заяви від дружини про здійснення виплат на її користь.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду, зазначила, що відповідач маючи статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин не звільняється від виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Цивільна правоздатність особи це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. (стаття 25 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач з 19 березня 2024 року набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого статті180 СК України, утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року - 3 196 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з частиною шостою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року N 884 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Судом встановлено, що на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 до його зникнення перебував його неповнолітній син ОСОБА_3 .

При цьому, за відповідачем, за місцем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, що підтверджується відповіддю військової частини від 31 серпня 2024 року № 2418/1553, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.

Відповідно пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд установив, що неповнолітній ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю. Відповідачем не спростовано зазначений факт.

При визначенні розміру аліментів суд враховує вік, стан здоров`я дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, потреби дитини, а також те, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні матері, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, та відсутність доказів того, що він не має можливості чи не здатен допомагати дитині.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач звернулася до суду з цим позовом 09 вересня 2024 року, а просить стягувати аліменти, починаючи з 19 березня 2024 року.

Таким чином, аліменти присуджуються з 09 вересня 2024 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував.

У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частки, оскільки позивачем не доведено необхідність стягнення аліментів саме в розмірі половини всіх видів доходу відповідача, але не менше 1/3 з усіх видів його заробітку.

Будь-яких доказів розміру витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно, та розрахунку необхідних витрат, позивачем суду надано не було. Також нею не надано доказів її матеріального стану.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84, 91, 141, 180-184, 191 СК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволені іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л. М. Ішуніна