Провадження № 8/727/2/25
УХВАЛА

про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами

17 березня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.

заявника не з`явився

представника заявника не з`явився

стягувача не з`явився

представника стягувача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника та заперечень стягувача

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців із заявою про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, в якій просив:

-скасувати судовий наказ № 727/10844/24 (провадження № 2-н/727/3235/24) від 21 жовтня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття;

-відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ;

-визнати дії ОСОБА_2 щодо введення суду в оману шляхом зазначення в заяві про видачу судового наказу завідомо неправдивих відомостей зловживання процесуальними правами та стягнути з неї в дохід державного бюджету штраф в розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних особі.

ОСОБА_1 вказує на те, що заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу була обґрунтована тим, що їх спільна дитина ОСОБА_3 з 26 вересня 2024 року проживає разом із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . Боржник з січня 2024 року залишив сім?ю та відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вважає, що заявниця відверто вчинила зловживання своїми процесуальними правами, повідомивши суду завідомо неправдиві відомості, які мають суттєве значення для справи. Так, викладені в заяві про видачу судового наказу відомості не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 постійно мешкає разом з ним у Республіці Польща з 21 липня 2024 року по теперішній час, та повністю знаходиться на його особистому утриманні.

При видачі судового наказу від 21 жовтня 2024 року суду не було відомо про наведені обставини, які є істотними і такими, що суттєво впливають на прийняте судом рішення, оскільки відповідно до вимог частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Також зазначає, що при подачі заяви про видачу судового наказу, за невідомими мотивами, ОСОБА_2 свідомо ввела суд в оману про дійсне місце проживання дитини, а також про те, що батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та не могла не розуміти, що факт проживання дитини з одним із батьків є вирішальним при вирішенні питання, саме з кого повинні бути стягнуті аліменти на утримання дитини. З урахуванням наведеного, вважає, що такі дії ОСОБА_2 слід розцінити як зловживання процесуальними правами, що є підставо для повернення заяви та стягнення із заявниці в дохід державного бюджету штрафу в межах санкції, встановленої частиною першою статті 148 ЦПК України.

На вказану заяву стягувачкою ОСОБА_2 були подані заперечення відповідно до яких остання вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити.

В запереченнях посилалась на те, що вона разом із сином 20 липня 2024 року виїхали до міста Варшава, Республіка Польща. Між сторонами була досягнута домовленість, що їхня дитини повернеться до України разом з ОСОБА_4 (бабуся ОСОБА_5 ) до початку навчального року 01 вересня 2024 року. Однак ОСОБА_1 зазначену домовленість порушив та вказав, що дитина буде проживати з ним в Польщі.

У зв`язку із наведеним вона 30 жовтня 2024 року звернулася до Міністерства юстиції Республіка Польща із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Згідно з інформацією, наданою Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 07.10.2024 №19/Л-14237/15494 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт серії № НОМЕР_1 , виїхав за межі України в пункті пропуску Рава-Руська 21.07.2024 о 01:24.

Також заначила, що наведені ОСОБА_1 доводи в заяві про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами фактично не є нововиявленими, оскільки заявник ототожнив поняття нових доказів із нововиявленими обставинами.

Рух справи та позиція сторін

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись з указаною ухвалою, представник скаржника адвокат Янюк В.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити її вимоги.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янюк Владислав Юрійович, задоволено частково.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 грудня 2024 року скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після отримання матеріалів справи з апеляційної інстанції, справа призначена до судового розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Янюк В.Ю, скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Стягувачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись судом належним чином про розгляд справи.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Досліджені судом докази, встановлені обставини та застосовані норми права

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що при зверненні до суду ОСОБА_2 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини від 26 вересня 2024 року та паспорт матері, які підтверджують реєстрацію малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю станом на 26 вересня 2024 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 вересня 2014 року (справа № 727/7118/24) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

21 жовтня 2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі №727/10844/24 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_1 з відміткою про перетин ним кордону з Республікою Польща боржник перетнув державний кордон України 22 січня 2024 року.

Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_3 з відміткою про перетин ним кордону з Республікою Польща, дитина перетнула державний кордон України 21 липня 2024 року.

Згідно з документом під назвою PESEL UKR, виданим у м. Варшава Республіки Польща 29липня 2024 року, №EL/PV/1, переклад якого посвідчено нотаріально, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію тимчасового місця проживання № НОМЕР_3 .KGI ОСОБА_3 з 20.08.2024 по 01.08.2025 є зареєстрованим у АДРЕСА_2 . Переклад даного документу посвідчено нотаріально.

Згідно з довідкою початкової школи №300 імені Ванди Руткєвич м. Варшава ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_2 , є учнем закладу освіти і в 2014/2025 навчальному році відвідує 4д клас. Дата роздрукування довідки 05 листопада 2024 року. Переклад даного документу посвідчено нотаріально.

Щодо скасування судового наказу за нововиявленими обставинами та відмови у його видачі

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Один із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

Аналогічні за змістом положення містяться й у пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Так, за вимогами частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, він може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини не може бути скасований за заявою боржника, проте може бути переглянутий за нововиявленими обставинами, перелік яких не є вичерпним.

Судом встановлено, що судовий наказ від 21 жовтня 2024 року виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, а тому такий може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).

Відповідно до частини першої статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Тому обставиною, яка підлягала встановленню судом при видачі судового наказу в справі, яка переглядається, є обставина спільного проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом з матір`ю.

Судом встановлено, що при зверненні до суду ОСОБА_2 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини від 26 вересня 2024 року та паспорт матері, які підтверджують реєстрацію малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю станом на 26 вересня 2024 року.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилався на те, що на момент видачі судового наказу (26 жовтня 2024 року) малолітній ОСОБА_3 проживав разом з батьком, а не матір`ю, що не було відомо суду, та є підставою для відмови у видачі судового наказу. На підтвердження вказаної обставини заявник надав суду докази, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 21 липня 2024 року, проживає з батьком ОСОБА_1 у Республіці Польща.

Так, з довідки про реєстрацію тимчасового місця проживання від 20 серпня 2024 року р.н. АО-D-XV-I/5345/5/2328/2024/KG1 вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований на тимчасове проживання по АДРЕСА_2 .

Наведені вище обставини також підтверджуються інформацією Головного ЦОСІ ДПС України від 07 жовтня 2024 року щодо перетинання державного кордону України у період з 26 січня 2024 року по 26 вересня 2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та записом, який міститься у закордонному паспорті ОСОБА_3 .

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що «обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти».

У даному випадку факт проживання дитини з одним з батьків є обставиною, яка в силу вимог зазначених вище норм закону надає право матері чи батьку звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до статей 4, 11, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб, боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими стягувачам при поданні заяви про видачу судового наказу.

Судом встановлено, що доданими ОСОБА_1 до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами доказами, які він не міг надати при видачі судового наказу, про фактичне місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , датованими до ухвалення спірного судового наказу, підтверджуються обставини, що існували на день винесення судового наказу і мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці докази спростовують обставину проживання дитини разом з матір`ю, встановлену судом при видачі судового наказу на підставі поданих ОСОБА_2 документів.

Ураховуючи наведену практику ЄСПЛ, беручи до уваги порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, визначеного частиною першою статті 167 ЦПК України, зокрема те, що розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника при вирішенні питання за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 доходу боржника на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не було відомо про те, що малолітній ОСОБА_3 , починаючи з 21 липня 2024 року, проживає з батьком ОСОБА_1 у м. Варшава Республіки Польща.

Отже, вищенаведеним спростовується висновок про те, що наданий ОСОБА_2 витяг з реєстру територіальної громади від 26 вересня 2024 року підтверджує місце проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 на день видачі судового наказу, оскільки ОСОБА_1 при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами надано переконливі докази на підтвердження саме проживання з ним дитини на час винесення судового наказу.

Враховуючи, що положення Сімейного кодексу передбачають присудження коштів на утримання дитини тільки в разі проживання дитини з заявником, підстави для винесення судового наказу та стягнення на користь матері аліментів на утримання сина були відсутні.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що доводи заявника ОСОБА_1 є істотними, обґрунтованими і суттєво впливають на юридичну оцінку обставин справи та, відповідно, на прийняте судом рішення. Заявник довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 21 жовтня 2024 року.

Щодо зловживання стягувачкою процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний обіг ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

У постанові від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 Верховний Суд зазначив, що зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисливим або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Зловживання процесуальними правами ґрунтується на недотриманні принципу добросовісності.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є: заборона зловживання процесуальними правами; вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Зловживання процесуальними правами також характеризується формальним, непропорційним використанням процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісністю дій, умисним характером, завідомою несумлінністю.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню дитину, ОСОБА_2 порушила принцип добросовісності, оскільки не надала всього належного обсягу інформації, яка стосується спірних правовідносин, і є істотною для прийняття обґрунтованого судового рішення.

З огляду на викладене зазначені дії ОСОБА_2 суд визнає зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини 4 статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (пункт 2 частини 1 статті 148 ЦПК України).

Оскільки дії ОСОБА_2 з подання завідомо безпідставної заяви про видачу судового наказу визнані зловживанням процесуальними правами, суд доходить висновку про можливість застосування до стягувачки штрафу як заходу процесуального примусу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Такий розмір штрафу має спонукати ОСОБА_2 до недопущення зловживання процесуальними правами у майбутньому і забезпечити дотримання нею принципу процесуальної добросовісності.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на висновки наведені в мотивувальній частині ухвали суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на встановлені обставини дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом скасування виданого судового наказу та прийняття рішення про відмову у видачі наказу, та застосуванням до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись статями 44, 148, 258-261, 423, 429 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по цивільній справі №727/10844/24 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Судовий наказ № 727/6354/24 від 21 червня 2024 року, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівців про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліментів на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 відмовити.

Визнати дії ОСОБА_2 щодо ненадання всього належного обсягу інформації, яка стосується спірних правовідносин, при поданні заяви про видачу судового наказу, зловживанням процесуальними правами.

Застосувати до ОСОБА_2 захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України штраф в розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім грн 40 коп.)

Роз`яснити, що грошове стягнення - штраф (як засіб процесуального примусу), має бути сплачено на рахунок за такими реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/21081100

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача: UA0026007

Код класифікації доходів бюджету: 21081100

Призначення платежу: *;101; НОМЕР_5 ; Штраф (як засіб процесуального примусу), накладений на ОСОБА_2 за ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 17 березня 2025 року № 727/10844/24.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

Стягувачем за даним виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ 26255795).

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - протягом трьох місяців з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складання повної ухвали суду 17 березня 2025 року

Суддя Дубець О.С.