___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/715/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участю:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- представника позивача ОСОБА_1 ,

- представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання припиненим кредитного зобов`язання та відсутнім податкового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи.

У листопаді 2024 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася ОСОБА_3 (далі також позивач), поданим в її інтересах представником ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі також відповідач, банк, АТ «Сенс Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління ДПС в Одеській області про:

- визнання припиненим обов`язку ОСОБА_3 зі сплати боргового зобов`язання за кредитним договором № 800003340 від 12.03.2008, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 , з підстав, визначених ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та пункту 6.3.1. іпотечного договору № 800003340-И від 12.03.2008;

- визнання відсутнім обов`язку у ОСОБА_3 зі сплати податкового зобов`язання у вигляді податку на дохід фізичних осіб та військового збору за поданим АТ «Альфа-Банк» податковим розрахунком суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що у 2008 році між нею та АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Сенс Банк») укладено кредитний договір на підставі якого вона отримала кредит в сумі 79 640 доларів США. У забезпечення виконання взятого на себе зобов`язання, між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого стала квартира позичальника. У подальшому, у зв`язку із виниклою заборгованістю за кредитним договором, кредитор у порядку, передбаченому умовами кредитного договору, звернув стягнення на предмет іпотеки, перевівши право власності на предмет іпотеки на банк. У зв`язку з чим зобов`язання на кредитним договором були погашені, а заборгованість, яка залишилися за кредитним договором у сумі 1 751 314, 89 грн прощена. Щодо отриманого доходу позивачем у виді прощеного боргу, банк повідомив податкові органи, які звернулися до позивача із листом про необхідність сплати податків з отриманого додаткового блага.

Указані обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду.

На обґрунтування своєї правової позиції позивач покликалася на умови кредитного договору та приписи ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та прощення заборгованості за кредитним договором.

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2 повідомив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Уважає, що банк правомірно, відповідно до умов кредитного договору та ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим зобов`язання за кредитним договором були припинені, а заборгованість, яка не була погашена після продажу предмету іпотеки, визнана прощеною. Про суму прощеного боргу, тобто додатково отримано блага, банк повідомив позичальника та податкові органи.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає прощення банком всієї суми боргу, незалежно від того, чи погашена заборгованість у повному обсязі за рахунок іпотечного майна. Відтак усі подальші вимоги банку є незаконними.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління ДПС в Одеській області правом на надання пояснень не скористалися.

Заяви та клопотання учасників справи.

Інших заяв, окрім по суті справи, не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.12.2024 справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 18.12.2024. У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався на 28.01.2025, 18.02.2025.

Ухвалою суду від 18.02.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 12.03.2025.

У судовому засіданні, 12.03.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено, що 12.03.2008 між позивачем та АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Сенс Банк») укладено кредитний договір № 800003340, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 79 640 доларів США, зі строком погашення до 12.03.2023.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.03.2008 між позивачем та банком укладено іпотечний договір № 800003340-И від 12.03.2008, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності позивачу.

У подальшому, в зв`язку із виниклою заборгованістю за кредитним договором № 800003340 від 12.03.2008, кредитор АТ «Альфа Банк» у порядку, передбаченому п. 6.3.1. вказаного договору звернув стягнення на предмет іпотеки, перевівши на себе права власника на квартиру.

Відповідно до п. 6.3. іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підстрою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Після переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання у межах суми, передбаченої у п. 2.1. цього договору, є недійними.

Згідно з п. 2.1. іпотечного договору, іпотекою забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого боржник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий боржнику кредит не пізніше 12.03.2023 у розмірі 79 640 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом згідно умов основного договору у розмірі 13,8 % річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та/або цим договором.

За кредитним договором позивачем отримано кошти в розмірі 79 640 доларів США під 13,8% річних до 12.03.2023. Згідно розрахунку АТ «Сенс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 800003340 від 12.03.2008 на день прощення боргу, а саме на 12.12.2018, становила 4 137 735,44 доларів США (еквівалентно 114 669 744,97 грн), з яких: 78 365,44 доларів США за кредитом (еквівалентно 2 171 754,37 грн), 73 666,49 доларів США за процентами (еквівалентно 2 041 531,59 грн), 3 985 703,51 доларів США пені (еквівалентно 110 456 459,01 грн).

Наявність вказаної заборгованості станом на 12.12.2018 позивачем не оспорюється.

Згідно довідки АТ «Сенс Банк» про отриманий дохід у виді прощеного боргу від 07.08.2019 оціночна вартість предмета іпотеки квартири, станом на день звернення стягнення, становила 765 542 грн. Після звернення стягнення на предмет іпотеки, залишок заборгованості за кредитним договором становив 113 904 202,8 грн, який підлягав прощенню. Водночас, за рішенням банку, сума прощеного боргу, про який він повідомив до податкового органу, визначена в розмірі тіла кредиту в сумі еквівалентній 1 751 314,89 грн. Саме цей заявлений банком дохід підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18,5% та військовим збором за ставкою 1,5%.

Отже, з аналізу заяв по суті справи та наданих сторонами доказів на їх підтвердження, випливає, що позивач не оспорює факт звернення стягнення банком на предмет іпотеки, оцінку квартири, нарахування заборгованості банком, вчинені на час звернення стягнення, водночас позивач уважає, що звернення стягнення банком на предмет іпотеки та припинення кредитного зобов`язання не є рівнозначним отриманию позичальником додаткового блага.

Мотиви прийнятого рішення

Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу кредитування, звернення стягнення на предмет іпотеки та оподаткування отриманого блага врегульовані Законом України «Про іпотеку», Податковим та Цивільним кодексами України(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З аналізу умов іпотечного договору у поєднанні із застосованим нормами права випливає, що сторони правочину узгодили умови договору іпотеки та домовились про можливість позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 6 ст.36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абз. 1 пп. «д» п. 164.2.17 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затверджені наказом Мінфіну від 13.01.2015 № 4.

На виконання умов ПК України АТ «Сенс-Банк» (до зміни назви АТ «Альфа- Банк») подав податкову звітність, шляхом заповнення форми 1ДФ та направив її до податкових органів.

Отже, з аналізу наявних в матеріалах справи доказів випливає, що у грудні 2018 року кредитодавцем (іпотекодержателем) банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі банку прав власності на нього. Після чого зобов`язання за кредитним договором були припинені. Заборгованість позивача була прощена банком, про що останнім повідомлено податковий орган. Після звернення стягнення на предмет іпотеки будь-яких вимог майнового чи немайнового характеру банком до позивача не пред`являлося.

Відтак правовідношення у виді зобов`язання за кредитним договором припинено, а заборгованість прощена.

Отже підстав для задоволення позовної вимоги про визнання припиненим обов`язку позивача зі сплати боргового зобов`язання за кредитним договоромне вбачається. Предмет спору за цією позовною вимогою відсутній.

Посилання позивача на постанову ВП ВС від 19.10.2022 (справа № 910/14224/20) відхиляється судом як не релевантне, оскільки обставини справи, досліджені Великою Палатою у вказаній справі не є тотожні (аналогічні) обставинам у цій справі.

Що стосується визначення бази оподаткування, платника податків, який повинен сплатити податки з додатково отриманого блага, є предметом дослідження у спорі, де належним відповідачем є відповідний податковий орган. Ця категорія справ з суб`єктом публічно-правових відносин у сфері оподаткування не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, та підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції.

Отже, інша позовна вимога про визнання відсутнім обов`язку зі сплати податкового зобов`язання у вигляді податку на дохід фізичних осіб та військового збору за поданим АТ «Альфа-Банк» податковим розрахунком, також не підлягає до задоволення з указаних підстав.

Висновки суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що наразі відсутній предмет спору за позовною вимогою про визнання припиненим обов`язку позивача зі сплати боргового зобов`язання за кредитним договором.

Позовна вимога, з якої вбачається спір з податковим органом, предметом якого є підстави, обсяг та порядок сплати податків, не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати.

За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позов не підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання припиненим кредитного зобов`язання та відсутнім податкового зобов`язання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К. А. Цирфа