УХВАЛА

04 березня 2025 року

м. Київ

справа № 521/3068/22

провадження № 61-1482ск25

Верховний Суд у складі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М.(суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника Головного управління Державної податкової служби в Одеській області - Грушки Владислава Вадимовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, третя особа - Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління міністерстві юстиції, про зняття арешту та

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2024 року Головне управління Державної податкової служби в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області) вперше звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 28 березня 2024 року.

25 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу повернуто заявнику з підстав неусунення недоліків касаційної скарги (провадження

№ 61-7774ск24).

05 грудня 2024 року заявник повторно звернувся з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року.

12 грудня 2024 року Ухвалою Верховного Суду вказану касаційну скаргу повернуто заявнику (провадження № 61-16226ск24).

18 грудня 2024 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга представника ГУ ДПС в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року.

17 січня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу повернуто з підстав того, що заявником не підтверджено належними доказами поважність пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, хоча як учасник справи повинен бути обізнаний з вимогами щодо порядку звернення з касаційною скаргою, дотриманням строків касаційного оскарження та форми і змісту касаційної скарги, що передбачено статтями 390-392 ЦПК України.

Звертаючись 04 лютого 2025 року вчетверте з касаційною скаргою, ГУ ДПС в Одеській області вказувало, що первісне звернення з касаційною скаргою відбулося у визначений законом процесуальним строк.

Повторні звернення з касаційною скаргою відбувалися в межах розумних строків та з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Указана судова справа направлена на захист інтересів держави.

Тому вважало, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

10 лютого 2025 року ухвалою Верховного Суду визнано наведені в касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для сплати судового збору.

Визнаючи неповажними підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня

2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року, наведені в клопотанні, та залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд виснував таке.

28 березня 2024 року Одеським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення повного тексту зазначено 29 квітня 2024 року.

Строк на касаційне оскарження судових рішень для заявника розпочався

30 квітня 2024 року та закінчився 29 травня 2024 року.

З матеріалів касаційного оскарження та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 15 жовтня 2024 року (провадження № 61-7774ск24) ухвалою Верховного Суду відмовлено в задоволенні повторно поданого клопотання заявника про продовження строку на усунення недоліків з метою сплати судового збору в зв`язку з відсутністю коштів для сплати таких витрат, та ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2024 року касаційну скаргу було повернуто, оскільки заявником судовий збір не сплачено, жодних заяв, клопотань від заявника до суду не надходило.

Повертаючи вдруге подану касаційну скаргу, Верховний Суд в ухвалі від 12 грудня 2024 року (провадження № 61-16226ск24) констатував, що ГУ ДПС в Одеській області не було усунуто обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги, а саме заявником не було сплачено судовий збір, водночас об`єктивних перешкод для виконання попередніх вказівок, Верховний Суд не встановив.

17 січня 2025 року ухвалою Верховного Суду подану втретє касаційну скаргу повернуто з підстав того, що заявником не підтверджено належними доказами поважність пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Отже, повернення тричі поданої заявником касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.

З огляду на наведене, в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження суд відмовив.

Також заявнику було роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано ним в зазначений судом строк або наведені інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження в справі буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

18 лютого 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій заявник вказав, що первісне звернення з касаційною скаргою відбулось, на його переконання, у межах строку, передбаченого законом; повторні звернення з касаційною скаргою відбулися впродовж розумного строку після отримання копії ухвали суду про повернення касаційної скарги.

Вказана судова справа є вкрай важливою для ГУ ДПС в Одеській області.

Для захисту інтересів держави в частині покладених на контролюючий орган обов`язків було підготовлено нову касаційну скаргу, вжито вичерпний перелік заходів для пришвидшення сплати судового збору.

Оцінюючи доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд висновує, що наведеним у ній підставам та доводам заявника щодо повторного звернення з касаційною скаргою в межах розумного строку та добросовісного ставлення до реалізації ним прав і вчинення заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги надано оцінку в ухвалі Верховного Суду

від 10 лютого 2025 року та визнано їх неповажними.

А тому повторної оцінки такі доводи не потребують.

Щодо доводів заявника про те, що працівниками ГУ ДПС в Одеській області підготовлено нову касаційну скаргу, вжито вичерпний перелік заходів для пришвидшення сплати судового збору, то вони не є визначальними для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Водночас визначальною під час вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження є та обставина, що вперше та вдруге подану касаційну скаргу ГУ ДПС в Одеській області повернуто йому з підстав несплати судового збору, що є однією з вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, які передбачені статтею 392 ЦПК України.

Зазначення про те, що заявником вживалися вичерпні заходи задля сплати судового збору, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі

№ 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновки про те, що «особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами. У разі пропуску процесуальних строків державними органами поважними причинами пропуску такого строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Брак бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень права в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у виді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно».

Втретє подану касаційну скаргу заявника повернуто з підстав того, що заявником не було належним чином підтверджено поважність пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Отже, заявапро поновлення строку на касаційне оскарження, подана на виконання ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2025 року, не містить доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ним не надано доказів, з яких вбачається підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Під час вирішення питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України в контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Головного управління Державної податкової служби в Одеській області - Грушки Владислава Вадимовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси

від 02 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 28 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, третя особа - Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління міністерстві юстиції, про зняття арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська