Провадження №2/752/3161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

Разом з ним у квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його онук неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 з серпня 2023 року не проживає за місцем своєї реєстрації. На даний час, він мешкає в домі по АДРЕСА_2 .

Неповнолітній ОСОБА_4 з 2019 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Він мешкає в домі по АДРЕСА_2 , де проживають його батько ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 .

З моменту переїзду ні ОСОБА_2 , ні неповнолітній ОСОБА_4 ніякої зацікавленості до його життя не виявляють, станом його здоров`я не цікавляться, ніякої допомоги не пропонують.

Всі відповідні комунальні розрахунки робляться з урахуванням кількості зареєстрованих осіб в квартирі позивача, що збільшує кількість витрат відповідних комунальних платежів. Також наявність реєстрації відповідачів в даній квартирі не дозволяє йому отримати субсидію на житло.

Відповідно до акту про фактичне проживання осіб за адресою: АДРЕСА_3 від 03.09.2024, складений у складі комісії мешканців будинку в присутності голови правління ЖЮК «Берізка» ОСОБА_2. фактично не проживає за вищевказаною адресою з серпня 2023 року, ОСОБА_4 фактично не проживає за вищевказаною адресою з вересня 2019 року по теперішній час.

Факт реєстрації відповідачів порушує його право як власника на вільне розпорядження і користування майном.

Просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

12.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 27.02.205 о 11 год. 20 хв.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 15.12.1999.

ОСОБА_2 з 03.09.1999 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

03.09.2024 мешканцями будинку АДРЕСА_4 в присутності голови правління ЖБК «Берізка» за ініціативи ОСОБА_1 , складено акт про те, що він фактично проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 з моменту реєстрації та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 . Син - ОСОБА_2 зареєстрований за цією ж адресою, але фактично не проживає з серпня 2023 року по теперішній час. ОСОБА_7 , зареєстрований за цією ж адресою, але фактично не проживає з вересня 2019 року по теперішній час.

Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.01.2025 №100-4 про заперечення проти задоволення позовних вимог в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення ОСОБА_4 . Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Вказане узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 05 листопада 2014 року у справі №6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16; Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року у справі №309/2477/16-ц (провадження №61-43149св18), від 04 травня 2022 року у справі №523/9529/15-ц (провадження №61-19св20).

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема постанова від 18 січня 2023 року у справі №442/810/22, провадження №61-8377св22).

При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Таким чином, вирішення позовних вимог про втрату права користування житловим приміщенням дитини, залежить від з`ясування обставин втрати/збереження права користування житловим приміщенням відповідачем, батьком дитини. Право користування квартирою неповнолітньої дитини є похідними від права на це житло батька.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №520/7767/19, від 08 листопада 2023 року у справі №496/4525/17.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_4 є членами сім`ї власника житла по АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом, обґрунтовані тим, що вони більше одного року не проживають в спірній квартирі.

На підтвердження не проживання відповідачів в спірній квартирі був наданий акт, складений за участю мешканців будинку АДРЕСА_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 фактично не проживає за вищевказаною адресою з серпня 2023 року, а ОСОБА_4 фактично не проживає за вищевказаною адресою з вересня 2019 року по теперішній час.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд відзначає, що вони не містять відомостей про те, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік.

Наданий акт про не проживання відповідачів, складений мешканцями будинку, є недопустимим доказом, оскільки щодо обставин, викладених в акті, особи, які його склали, могли бути допитані в судовому засіданні як свідки.

Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та нічим не підтвердженим, суду не було надано доказів того, що відповідачі понад один рік, не проживають у спірній квартирі без поважних причин, а також наявності в них іншого житлового приміщення.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, відтак він як член сім`ї позивача, який є власником жилого приміщення, має право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником, тобто з позивачем.

За встановлених обставин суд, з урахуванням висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, яка заперечувала проти задоволення проти задоволення позовних вимог в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення ОСОБА_4 , приходить до висновку, що визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщення є таким, що суперечить закону, яким врегульовані правовідносини в сфері права власності та порушує права, свободи та інтереси неповнолітнього, гарантовані йому ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» в частині права користування житлом.

Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та нічим не підтвердженим, суду не було надано доказів того, що відповідачі понад встановлений строк, не проживають у спірній квартирі без поважних причин.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 10.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 58, .

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 42; .

Суддя Ж. І. Кордюкова