П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

17 березня 2025року м. Київ

Справа №761/8058/24

Провадження: № 22-ц/824/3785/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С. М.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши заяву адвоката Циби Володимира Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1 про розподіл судових витрат

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ТОВ «Керуюча компанія «Статус» звернулося до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року позов ТОВ «Керуюча компанія «Статус» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Керуюча компанія «Статус» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2020 року по 31.12.2023 року в розмірі 917 291 грн 14 коп, 3% річних у розмірі 6 970 грн 09 коп, інфляційні втрати у розмірі 27 669 грн 82 коп та судовий збір у розмірі 14278, 97 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Терещенко К. І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Терещенко Катерини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року змінено.

Зменшено суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2020 по 31.12.2023, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» (, адреса: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45) з 917 291 грн 14 коп до 486 264 грн 20 коп, у зв`язку з чим, зменшено розмір суми 3% річних з 6 970 грн 09 коп до 998 грн 57 коп та інфляційних втрат з 27 669 грн 82 коп до 4 135 грн 51 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» (, адреса: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 810 грн 84 коп.

Стягнуто ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» (, адреса: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

При цьому, 03 березня 2025 року адвокат Циба В. К. в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, яка обґрунтована тим, що Капустій Р. Б. під час апеляційного перегляду справи поніс відповідні витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, які підтверджуються відповідними доказами.

Адвокат Приходько А. С. в інтересах ТОВ «Керуюча компанія «Статус» подав до суду заперечення щодо заявлених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, які обґрунтовані тим, що в апеляційній скарзі позивачем не було заявлено попереднього розрахунку судових витрат, крім того, зазначив, що з наданих представником позивача доказів не вбачається, що розмір витрат на правничу допомогу узгоджується з критерієм розумності та обґрунтованості, оскільки деякі види правничої допомоги взагалі не пов`язанні із розглядом даної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява адвоката Циби В. К. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначено вище, відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дійсно, колегія суддів погоджується з запереченнями позивача, а саме про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить орієнтованого розрахунку витрат на правничу допомогу, а також не містить заяви про намір понесення таких витрат.

Проте, з матеріалів справи убачається, що в судовому засіданні, що відбулося 27.02.2025 року, адвокат Циба В. К. зробив відповідну заяву про понесення витрат на правничу допомогу та зазначив їх орієнтовний розмір, що є належним виконанням вимог закону щодо заявлення таких витрат, та в свою чергу забезпечує можливість їх подальшого відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність в усній заяві прямого зазначення про подання доказів щодо понесених витрат не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення у справі не може розглядатися як підстава для відмови у їх відшкодуванні, оскільки така вимога є процесуальним правом сторони, а не її обов`язком, і не впливає на саму можливість компенсації витрат.

З матеріалів справи убачається, що 27.02.2025 року колегія суддів перейшла до стадії ухвалення судового рішення.

Відповідні докази на підтвердження розміру витрат, які підлягають понесенню, адвокат Циба В. К. подав 03.03.2025 року, тобто, з дотриманням процесуальних строків.

Так, 20 січня 2025 року між адвокатом Цибою В. К. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 20-01-2025.

На виконання вказаного вище договору, сторонами укладено акт здачі приймання робіт (послуг) № 27-02-2025 від 27.02.2025 року, відповідно до якого Капустій Р.Б. протягом 5 (п`яти) днів з дня підписання акту виконаних робіт здійснює оплату вартості витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 15 000 грн, що підтверджується актом виконаних робіт додатковою угодою та квитанцією про оплату послуг адвоката на правничу допомогу у розмірі 15 000грн.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З акту здачі-приймання робіт від 27.02.2025 року убачається, що ОСОБА_1 надані наступні послуги: первинна консультація з приводу справи - 7 000 грн; підготовка та подача клопотання про ознайомлення з матеріалами судової справи, аналіз судової практики, фото фіксація матеріалів справи та їх роздруківка - 7 100 грн; підготовка вимоги про повернення надмірно сплачених коштів - 2 400 грн; підготовка та подання пояснень у справі - 2 4000 грн; участь в судовому засіданні 27.02.2025 року - 2 400 грн.

Слід відмітити те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Так, позивач скористався наданим йому процесуальним правом та подав заперечення щодо заявленого позивачем розміру. Колегія суддів частково погоджується з тим, що заявлений відповідачем розмір не відповідає принципам розумності та справедливості.

Колегія суддів ураховує ту обставину, що адвокат Циба В. К. вступив у справу в якості представника відповідача лише 22.01.2025 року (т. 4, а. с. 98).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, а тому підлягають зменшенню.

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, застосовуючи наведений правовий висновок щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що такі витрати як: вивчення документів та первинна консультація з клієнтом, узгодження правової позиції, складання клопотання про ознайомлення та здійснення фотофіксації ( 7 100 + 700 грн =7800) не можуть бути враховані при розподілі витрат, понесених третьою особою, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги зі складання додаткових пояснень у справі.

Подібна за змістом правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022.

Відповідно, не можуть бути враховані при розподілі витрат понесених позивачем, такі витрати як підготовка вимоги до ТОВ «Керуюча компанія «Статус» (2 400 грн), оскільки такий вид правничої допомоги взагалі не пов`язаний із розглядом даної справи, така вимога не була подана до суду першої інстанції, відповідно, апеляційний суд не приймав її до уваги як доказ.

В свою чергу, колегія суддів ураховує витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу, а саме, такі послуги як підготовка додаткових пояснень у справі та участь в судовому засіданні 27.02.2025 року адвоката Циби В. К., у зв`язку з чим, витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню з 15 000 грн до 5 000 грн.

Колегією суддів встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2025 року було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача, а також стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Водночас, відповідач звернувся із заявою про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з частковим відхиленням позовних вимог.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що вимоги позивача були задоволені частково, а також з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд оцінює заявлені відповідачем витрати та визначає їх співмірний розмір, який підлягає відшкодуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів встановила, що постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2025 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В той же час, за заявою відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу також у розмірі 5 000 грн.

З огляду на те, що обидві сторони понесли однакові витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню одна з одної у рівнозначному розмірі, колегія суддів вважає за необхідне здійснити взаєморозрахунок, що означає відсутність необхідності реального виконання рішення щодо відшкодування цих витрат будь-якою із сторін.

Керуючись ст.ст. 260, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Циби Володимира Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Ураховуючи, що постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Статус» також стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн, здійснити взаєморозрахунок (взаємозалік) витрат на правничу допомогу, внаслідок чого рішення про стягнення цих витрат вважається виконаним, а реальні грошові виплати між сторонами не здійснюються.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова