2/465/297/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.03.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

з участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.,

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач обґрунтовує позов наступними обставинами. На підставі рішення Львівського апеляційного суду від 27.08.2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира згідно ордеру №009698 від 15.12.1970 року належала ОСОБА_5 , покійній дружині. 17.10.1987 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , було укладено шлюб, який зареєстровано у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №548. Від шлюбу у подружжя народились дочка ОСОБА_3 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хоч зареєстровані, однак з 2011 року не проживають у вищевказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі, витрат по утриманню квартири не несуть, не сплачують за комунальні послуги. Просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду.

Представник третьої особи просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши думку позивача та представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2018 року у справі №465/6600/17 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням, відмовити.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.08.2019 року визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 17.10.1987 року зареєстрували шлюб, про що Франківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зроблено актовий запис №548.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №770.

Згідно акту ЛКП «Магістральне» №523 у квартирі АДРЕСА_2 не зареєстрований, але фактично проживає ОСОБА_1 , 1951 року народження.

Нотаріально посвідченими заявами ОСОБА_8 (власник квартири АДРЕСА_3 ), ОСОБА_9 (власник квартири АДРЕСА_4 ), ОСОБА_10 (власник квартири АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_11 (власник квартири АДРЕСА_6 ) підтверджується факт того, що громадянка ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2011 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час не проживають за адресою: АДРЕСА_7 .

У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020, справа № 571/1292/17 виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та

інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, доказів щодо чинення їм перешкод у користуванні такою, суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 гривень в рівних частинах з кожного.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 19 березня 2025 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_8 ;

Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, , адреса: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85.

Суддя Ванівський Ю.М.