СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/442/25
ун. № 759/9790/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

відповідача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, виплату вартості частки,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, виплату вартості частки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. Справу передано судді 15.05.2024 року.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 24.05.2024 року відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У грудні 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача, оскільки відповід ОСОБА_1 змінила прізвище на " ОСОБА_1 ", що підтверджується на даним свідоцтвом про зміну імені від 27.08.2019 року серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2024 року замінено відповідача у справі, а саме ОСОБА_1 на ОСОБА_1

06.02.2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження.

Клопотання відповідача обгрунтоване тим, що той самий позивач вже звертався до того ж самого відповідача з тими самими позовними вимогами у цивільній справі 759/13595/14-ц.

Святошинським районним судом м. Києва 20.04.2016 року розглянуто цивільну справу №759/13595/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , в якому позивач просила припинити право відповідача на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_1 проживати та користуватись вищевказаною квартирою, виплатити відповідачу як компенсацію за її частку квартири - 25 тис. грн., виселити відповідача та вселити позивачку в квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про її вселення в квартиру АДРЕСА_1 скасоване, постановлене в цій частині нове рішення, яким вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 . В решті рішення суду першої інстанції залишене без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України 18.01.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

У підготовчому судовому засіданні відповідач та її представник підтримали клопотання про закриття провадження у справі та просили закрити провадження з підстав, вказаних в клопотанні.

Позивач та її представник в підготовче засідання не з`явилась, повідомлені належним чином, представник подав до суду клопотання, у якому просив перенести підготовче засідання та продовжити строк проведення підготовчого провадження, у зв`язку з перебуванням на лікарняному. При цьоу надав суду витяг з електронного реєстру непрацездатності у підтвердження його відсутності в підготовчому судовому засіданні 19.02.2025 року.

Суд, враховуючи повторну неявку сторони позивача вважає за можливе провести підготовче засідання у відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши думку відповідача та її представника, вивчивши заявлене клопотання та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Водночас, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

У пунктах 6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу;сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Підстави закриття провадження у справі визначені у ст.255 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.2 ст.256 ЦПК України).

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом з клопотання відповідача та Єдиного реєстру судових рішень у цивільній справі № 759/13595/14-ц "У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив припинити право відповідача на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_1 проживати та користуватись вищевказаною квартирою, виплатити відповідачу як компенсацію за її частку квартири - 25 000,00 гривень, виселити відповідача та вселити позивачку в квартиру". 20.04.2016 року рішенням Святошинського районного суду м.Києва у задоволенні позову відмовлено.

Аналіз змісту позовних вимог ОСОБА_3 , підстав позову та складу сторін, які були предметом розгляду у справі №759/13595/14-ц, свідчить про те, що вони є тотожними змісту позовних вимог ОСОБА_3 , підстав позову та складу сторін у даній справі №759/9790/24.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.08.2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про її вселення в квартиру АДРЕСА_1 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 . В решті дане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 року залишено без змін.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, вивчивши матеріали даної справи та рішення у справі №759/13595/14-ц, суд приходить до висновку про закриття провадження у цій справі, у зв`язку з тим, рішення суду із аналогічного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав набрало законної сили (справа №759/13595/14-ц).

За правилом ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, виплату вартості частки.

Роз`яснити позивачу у справі, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скаргипротягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Ю.О. Твердохліб