Справа № 209/343/24
Провадження № 2/209/64/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

при секретарі Рябухи Н.В., розглянувши в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

30.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про про визначення місця проживання дитини з батьком.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що він та відповідач перебували у шлюбі, який 12 липня 2023 року було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Від шлюбу у подружжя народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні і вихованні.

З листопада 2022 року відповідач ОСОБА_2 виїхала до Німеччини, де проживає на сьогоднішній день та перебуває на лікуванні. Відповідно до перекладу медичного висновку відносно ОСОБА_2 , від 28.11.2023 року, відповідач має психічне захворювання, регулярно проходить лікування в амбулаторному відділенні психіатрічної клініки з листопада 2022 року, не працює та в майбутньому працювати не зможе. Відповідно до акту проживання №6 від 04.01.2024 року встановлено, що позивач без реєстрації проживає разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка, з листопада 2022 року та по сьогоднішній день, ніяк не цікавиться сином, не відвідує його, не приймає участі у його вихованні, тобто фактично самоусунулася від своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, тож на підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_1 , просить суд визнати місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем (його батьком) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.02.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.07.2024 року підготовче судове засідання було відкладено та повторно зобов`язано Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради надати висновок про доцільність (недоцільність) визнання місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.01.2025 року було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник Позивача у судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Третя особа - представник органу Опіки та піклування Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав від 09.08.2024 року №8 вих.20/657.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який 12 липня 2023 року було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Від шлюбу у подружжя народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні і вихованні.

З листопада 2022 року відповідач ОСОБА_2 виїхала до Німеччини, де проживає на сьогоднішній день та перебуває на лікуванні. Відповідно до перекладу медичного висновку відносно ОСОБА_2 , від 28.11.2023 року, відповідач має психічне захворювання, регулярно проходить лікування в амбулаторному відділенні психіатрічної клініки з листопада 2022 року, не працює та в майбутньому працювати не зможе. Відповідно до акту проживання №6 від 04.01.2024 року встановлено, що позивач без реєстрації проживає разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка, з листопада 2022 року та по сьогоднішній день, ніяк не цікавиться сином, не відвідує його, не приймає участі у його вихованні, тобто фактично самоусунулася від своїх батьківських обов`язків стосовно дитини.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права.

Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Як встановлено вище, відповідач по справі ОСОБА_2 , не займається вихованням дитини та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої уваги та турботи, в судові засідання жодного разу не з`явилася. За таких обставин, суд приходить до переконання, що вказані обставини є підставою для відступлення від висновку про недоцільність визначення місця проживання дитини з батьком, з урахуванням інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.13, 81, 89, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України та ст.ст. 141, 155, 160, 161 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради (, Дніпропетровська область м.Кам`янське, проспект Свободи, 2/1), про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його фактичного проживання та реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту судового рішення 20.02.2025 року.

Суддя Т.О. Решетник