Номер провадження 2/725/2585/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Галичанського О.І.,

при секретарі І.М. Симик,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ( юридична адреса : м. Чернівці , площа Центральна , 3) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом, у якому просив зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 48000 гривень та моральну шкоду у розмірі 24000 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що йому після відповідної вислуги років в органах внутрішніх справ в січні 1997 році було призначено державну пенсію.

Стверджує, що письмово звернувся до УПФ в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати доплати, в розмірі 2000 гривень до пенсії , на яку мав право згідно Постанови КМУ «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Відповідач добровільно відмовився проводити доплату до пенсії.

Не погоджуючись із висновком ГУ ПФУ в Чернівецькій області в квітні 2023 року звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду. Рішенням суду від 11 травня 2023 року адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, з дати припинення її нарахування.

Стверджує, що ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області доплати не нараховувалися і не проводилися її виплата до 30 червня 2023 року. Тільки з 1 липня 2023 року, згідно судового рішення позивач почав отримувати щомісячну доплату до пенсії в розмірі дві тисячі гривень.

Різниця пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 , яка складає 48 000 грн. , відповідачем не виплачена. Вказує, що у зв`язку із невиплатою коштів за рішенням суду , йому також завдана моральна шкода у розмірі 24000 гривень.

Просить зобов`язати відповідача відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 48000 гривень та моральну шкоду у розмірі 24000 гривень.

У судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив позов задовільнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заперечував проти позову з підстав ,викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи , приходжу до наступного:

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно виконавчого листа № 600/2090/23а , Чернівецький окружний адміністративний суд 11.05.2023 року розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ УПФ в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано ГУ УПФ у Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень , згідно із постановою КМУ від 14.07.2021 року № 713 « Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з дати припинення її нарахування.

Позивач стверджує, що з 01липня 2023 почав отримувати доплату до пенсії , згідно вказаного рішення суду.

Поте , згідно розрахунку , різниця доплати до пенсії з моменту припинення її виплати з 01.07.2021 по 30.06.2023 рік становить 48000 гривень.

Дані кошти не були виплачені позивачу та відповідачем роз`яснено ,що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації .

Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку розроблення, затвердження та виконанні бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 , видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Відповідач стверджує, що нарахована позивачу сума в розмірі 48000,00 грн. доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати може бути здійснено лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до матеріалів справи , позивачу згідно рішення суду підлягає доплата до пенсії у розмірі 48000 гривень за період з 01.07.20231 року по 30.06.2023 рік.

Дані кошти йому не виплачені у зв`язку із відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

Дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Конституцією України(стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного Кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦКУ грошовим є зобов`язання, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року .

Відповідно до матеріалів справи кошти , які недоотримав позивач за період з 01.07.2021 року по 30.06.2023 рік у розмірі 48000 гривень належать йому , згідно рішення суду.

Відповідач не виконав у цій частині своє зобов`язання щодо здійснення виплати вказаної суми.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами. Відповідачем не доведено поважності причин невиплати позивачу належної доплати та не доведено правомірності такого зволікання.

Відповідно до ст 18 ЦПК України- судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку , що позовні вимоги у частині зобов`язання виплатити позивачу належної суми доплати до пенсії у розмірі 48000 гривень-підлягає задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (висновок у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21).

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Факт тривалого невиконання рішення суду, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не є безумовною підставою для висновку про заподіяння позивачеві такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди.

Факт існування моральних страждань може бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад, медичними довідками, висновками) та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини , оскільки позивачем не надано належних доказів завдання моральної шкоди діями відповідача, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 23, 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці доплати до пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 рік у розмірі 48000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський