КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/5424/23 Головуючий у І інстанції - Бебешко М.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/7206/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, стягувач: ОСОБА_2

установив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., стягувач: ОСОБА_2 .

Скаргу обґрунтовував тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. знаходиться виконавчий лист №2/357/1175/24 виданий 27 серпня 2024 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/5424/23 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 6300 доларів США та три відсотки річних, за період з 24 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, в сумі 126,86 доларів США, всього 6426,86 доларів США, у межах виконавчого провадження НОМЕР_2, яке відкрито 26 вересня 2024 року.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, постановою від 26 вересня 2024 року про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 265552,55 грн.

На виконання зазначеної постанови було застосовано арешт до його коштів на рахунку, який відкрито в АТ «Ощадбанк», IBAN НОМЕР_1 , що має спеціальний режим використання та використовується - для зарахування заробітної плати у формі грошового забезпечення.

01 жовтня 2024 року, на виконання вимоги приватного виконавця, він подав заяву приватному виконавцю Сидорчуку А.А., до якої додав декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, в якій повідомив, що є військовослужбовцем та проходить службу в Головному управлінні СБУ у м. Києві та Київській області. Заробітну плату у формі грошового забезпечення отримую від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області шляхом зарахування на банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

Постановою від 03 жовтня 2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2, звернуто стягнення на його доходи, як боржника, шляхом здійснення відрахування із суми його доходів у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 7069.54 доларів США (USD) та 350,10 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження (еквівалент в гривні станом на 03 жовтня 2024 року складає 292148,90 грн., в тому числі основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

01 жовтня 2024 року він звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. із заявою про зняття арешту з коштів, що розміщені у АТ «Ощадбанк», IBAN: НОМЕР_1 , на рахунку зі спеціальним режимом призначення, для зарахування йому заробітної плати та додав підтверджуючі документи, що саме на цей рахунок зараховується грошове забезпечення.

Вказував, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. дана заява отримана 02 жовтня 2024 року, у телефонному режимі йому було повідомлено, що чекайте письмову відмову, оскільки підстави для зняття арешту відсутні.

Зазначав, що у зв`язку з не зняттям арешту на підставі поданої заяви від 01 жовтня 2024 року коштів його заробітної плати (грошового забезпечення) розміщених у АТ «Ощадбанк», IBAN: НОМЕР_1 , допущена бездіяльність у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Просив суд, визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., яка полягає у не знятті арешту з коштів на рахунку, за його заявою від 01 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. зняти арешт з коштів, що розміщені у АТ «Ощадбанк», IBAN: НОМЕР_1 заробітної плати (грошового забезпечення).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року зазначену вище скаргу задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., яка полягає у не знятті арешту з коштів на рахунку, за заявою Боржника від 01 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. зняти арешт з коштів, що розміщені у АТ «Ощадбанк», IBAN: НОМЕР_1 заробітної плати (грошового забезпечення).

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», належить до групи рахунків «262» (кошти на вимогу фізичних осіб), тобто звичайний поточний рахунок фізичної особи, на який можуть зараховуватись будь-які кошти, а не виключно заробітна плата.

Таким чином, рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 не є рахунком зі спеціальним режимом використання та, з урахуванням вільного обігу будь-яких коштів на відповідному рахунку, - зняття арешту та безконтрольне користування відповідним рахунком боржником буде невиправдано порушувати права стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зазначив, що для визначення поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях.

У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.

У разі надходження від державного, приватного виконавця постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій банк за визначеним у постанові рахунком здійснює видаткові операції на суму коштів у розмірі, встановленому цим підпунктом.

Тобто, чинним законодавством України визначено інший порядок здійснення контрольованих надходжень та розпорядження боржником своїми коштами у вигляді заробітної плати, аніж вимоги про зняття арешту з рахунку та скарги на дії виконавця.

Вказує, що ОСОБА_1 не звертався до нього із заявою про визначення рахунку для здійснення видаткових операцій.

Просив суд, скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скаргу ОСОБА_1 .

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що він надав приватному виконавцю об`єктивні і переконливі докази про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою (грошовим забезпеченням військовослужбовця), що розміщені на рахунку, призначеному для зарахування заробітної плати.

Власне, і сам приватний виконавець не заперечував, що на рахунок НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» зараховується його заробітна плата, проте вважав можливим як здійснювати стягнення шляхом прийнятої постанови про звернення стягнення на доходи боржника та і шляхом арешту всіх коштів заробітної плати.

Між тим, приватний виконавець всупереч вимог пункту 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешту з коштів заробітної плати не зняв, чим допустив протиправну бездіяльність.

Звертає увагу, що судом першої інстанції вірно було встановлено, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань з неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати поза межами дозволених законом розмірів відрахувань з такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області винесено Сидорчуком А.А. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/1175/24 виданого 27 серпня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 6300 доларів США та три відсотки річних, за період з 24 червня 2024 року по 23 лютого 2022 року в сумі 126,86 доларів США, всього 6426,86 доларів США.

26 вересня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області винесено Сидорчуком А.А. винесено Постанову про арешт коштів боржника ВП НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/5424/23

03 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області виніс Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

ОСОБА_1 подав приватному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника.

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на рахунку, що розміщені у АТ «Ощадбанк», IBAN: НОМЕР_1 , що має спеціальний режим використання.

Згідно Виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 за період з 01 березня 2024 року по 27 вересня 2024 року рахунок використовується для зарахування грошового забезпечення в рахунок зарплати.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 надав приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, однак приватний виконавець в порушення п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

При цьому, виконавець на надав доказів, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою.

Суд першої інстанції зазначив, що залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела доходу та порушує його право на отримання винагороди за працю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання бездіяльності приватного виконавця Сидорчука А.А. незаконною та задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноваженьдержавного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 6 вказаного Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувана або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого і документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Частинами 2 та 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних (трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону (абзац другий частини другої ст. 59 Закону).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 .

У справі встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/1175/24 виданого 27 серпня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 6300 доларів США та три відсотки річних, за період з 24 червня 2024 року по 23 лютого 2022 року в сумі 126,86 доларів США, всього 6426,86 доларів США.

26 вересня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області винесено Сидорчуком А.А. винесено постанову про арешт коштів боржника ВП НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/5424/23

03 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначив, що з метою відновлення порушеного права на отримання заробітної плати та зняття арешту із заробітного рахунку, він звернувся до приватного виконавця з відповідною заявою з доказами належності банківського рахунку до категорії зарплатного.

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 для здійснення видаткових операцій в АТ «Ощадбанк» вбачається, що зазначений рахунок є зарплатним.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства.

Накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату зарплати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19, від 29 січня 2020 року у справі №820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19.

Слід зазначити, у цій справі державним виконавцем не перевірено належним чином правову природу (статус) грошових коштів боржника ОСОБА_1 , на які накладено арешт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 вказано, залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела для існування та порушує право на отримання винагороди за працю.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела, що порушує його право на отримання винагороди за працю, а тому бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. є протиправно.

Доводи апеляційної скарги про те, що рахунок ОСОБА_1 не є рахунком зі спеціальним статусом, а є звичайним поточним рахунком фізичної особи, на який можуть зараховуватись будь-які кошти, а не виключно заробітна плата, колегія суддів оцінює критично, оскільки спростовуються належними, допустимими та достовірними доказами, які містяться в матеріалах справи.

При цьому виконавець на надав доказів, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та фактично зводяться до незгоди приватного виконавця з висновками суду, повторюють доводи заперечень на скаргу.

При цьому, докази та обставини, на які посилається приватний виконавець Сидорчук А.А. у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію, щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба