Номер провадження: 22-ц/813/854/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна, зобов`язання приведення нерухомого майна у попередній стан та відшкодування шкоди,

встановив:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , у якому позивач просив витребувати, на його користь нерухоме майно у вигляді даху житлового будинку, що фізично знаходиться (розміщується) на 2-поверховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, з чужого незаконного володіння: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), що належить останній на праві приватної власності та використовується як тераса квартири АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що належить останній на праві приватної власності та використовується як тераса квартири АДРЕСА_3 . Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за власний рахунок привести до попереднього стану дах житлового будинку, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорта на вказаний будинок від 10.03.2018 року, шляхом демонтажу встановлених перегородок, накриття, встановлених огороджувальних металевих конструкцій та штучного газонного покриття. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь завдану шкоду належному йому майну у розмірі 69 191, 00 грн. Вирішити питання щодо понесених судових витрат.

29.11.2023 року представник позивача адвокат - Мельник М.М. звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд:

1. Накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 ) шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням даному обтяженню відповідного реєстраційного номеру.

2. Накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП- НОМЕР_2 ) шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням даному обтяженню відповідного реєстраційного номеру.

3. Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 ) виконання будь-яких будівельник робіт, робіт з реконструкції, перепланування, переоснащення та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну тераси квартири АДРЕСА_2 до вирішення спору судом.

4. Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП- НОМЕР_2 ) виконання будь-яких будівельник робіт, робіт з реконструкції, перепланування, переоснащення та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну тераси квартири АДРЕСА_3 до вирішення спору судом.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення вказаного вище позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, і призвести до порушення прав позивача та ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь останнього.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2023 року, як незаконну та необґрунтовану та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скаржниця звертає увагу, що як заява про забезпечення позову, так і вказана ухвала суду першої інстанції не містять жодних посилань про намір, ризик або можливість ОСОБА_1 , відчужити, реконструювати або знищити терасу, яка є частиною її квартири, а наявні у справі докази спростовують тезу про «самовільність» зайняття тераси. Крім того, у Київському районному суді м. Одеси перебуває справа №947/26854/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування документів на підставі яких двоквартирний будинок перетворено на приватний та незаконно приватизовано земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2023 року без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_4 без задоволення.

У судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Ростомов Г.А. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, представник правонаступника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокат Мельник М.М., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

Інші учасники у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Тож, предметом апеляційного перегляду є законність та обґрунтованість ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року лише у частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням даному обтяженню відповідного реєстраційного номеру та заборони ОСОБА_1 виконання будь-яких будівельник робіт, робіт з реконструкції, перепланування, переоснащення та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну тераси вказаної вище, зважаючи на відсутність доказів щодо наявності у скаржниці ОСОБА_1 чи її представника повноважень на представництво інтересів відповідачки ОСОБА_3 , а також зважаючи на зміст апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.

Задовольняючи заяву позивача, зокрема у вказаній вище частині, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову про які просить позивач є співмірними заявленим ним позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Заборона вчиняти певні дії застосовується у разі необхідності обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недоведеність існування у ОСОБА_1 наміру, або можливості відчужити, реконструювати або знищити терасу, а отже і існування, визначених ст. 149 ЦПК України ризиків, колегія суддів зауважує, що предметом вказаного вище позову у цій справі є дах житлового будинку, що фізично знаходиться (розміщується) на 2-поверховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на день звернення ОСОБА_2 , з цим позовом, за твердженням останнього, фактично поділено на дві частини, які утворюють тераси квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .

Тож, невід`ємною частиною нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить відповідачці ОСОБА_1 є, тераса, що є предметом позову, яку позивач просить витребувати на його користь, а, відтак, апеляційний суд погоджується, що є підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду у разі задоволення вказаних вище вимог, оскільки спірне нерухоме майно може бути,зокрема, відчужене.

Ураховуючи викладене, колегія суддів виснує, що заходи забезпечення позову про які просить позивач безпосередньо пов`язані із предметом позовних вимог та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, оскільки наслідком потенційного задоволення вказаних вище позовних вимог позову буде витребування на користь позивача даху житлового будинку, що фізично знаходиться (розміщується) на 2-поверховому належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння, зокрема, ОСОБА_1 , що належить останній на праві приватної власності та використовується як тераса квартири АДРЕСА_2 та зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок привести до попереднього стану дах житлового будинку, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорта на вказаний будинок від 10.03.2018 року, шляхом демонтажу встановлених перегородок, накриття, встановлених огороджувальних металевих конструкцій та штучного газонного покриття.

При цьому, суд бере до уваги висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_2 із забороною ОСОБА_1 виконання будь-яких будівельник робіт, робіт з реконструкції, перепланування, переоснащення та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну тераси квартири АДРЕСА_2 до вирішення спору судом, є допустимим способом забезпечення позову при такому предметі позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з метою захисту матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, та забезпечення позивачу ефективного виконання рішення суду, у разі ухвалення такого на його користь, а також попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є підстави для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного перегляду є законність і обґрунтованість ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року лише щодо накладення арешту на майно, яке перебуває у власності скаржниці ОСОБА_1 , тож доводи апеляційної скарги, про те, що докази, які містяться у справі спростовують тезу про «самовільність» зайняття тераси ОСОБА_1 , стосуються предмета та підстав заявленого позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджувались, колегією суддів також не приймаються до уваги, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час вирішення спору по суті і не вирішується під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі №640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі №911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі №640/20750/21 (пункт 25).

При цьому необхідно зазначити, що застосовані у цій справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, а за наявності, передбачених законом підстав, відповідач або інші особи, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, мають право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи і не вказують про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права та суперечність висновків суду судовій практиці Верховного Суду.

Зазначені скаржником доводи, у взаємозв`язку із дослідженими судом матеріалами справи, не дають апеляційному суду підстав вважати, що висновки суду першої інстанцій щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 ) шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням даному обтяженню відповідного реєстраційного номеру та заборони ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 ) виконання будь-яких будівельник робіт, робіт з реконструкції, перепланування, переоснащення та будь-яких робіт з підведення інженерних мереж та комунікацій, виконання зовнішніх та внутрішніх оздоблювальних робіт та вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну тераси квартири АДРЕСА_2 до вирішення спору судом є непропорційним втручанням у право сторони спору на вільне володіння своїм майном або що цей висновок не є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом заяви сторони позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова