Провадження № 22-ц/812/524/25 Суддя першої інстанції Притуляк І.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/1769/13-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Колосовій О.М.,

за участі представника боржниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_1 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Притуляк І.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк», боржник ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2024 року через засоби поштового зв`язку Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дубліката виконавчого листа.

У заяві зазначало, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_2 , а саме 4-х кімнатну квартиру, загальною площею 82,00 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною незалежним експертом-оцінювачем, для виконання зобов`язань ОСОБА_3 по кредитному договору від 06 червня 2008 року № 090/2008, щодо сплати заборгованості, яка станом на 21 лютого 2013 року становить 72 653.87 дол. США, що еквівалентно 580 722.38 грн.

Рішення суду набрало законної сили 13 серпня 2013 року.

04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист, який було отримано представником первісного кредитора та направлений на виконання до органів державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС у м. Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24 червня 2016 року, вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Ухвалою Заводського районного суд м. Миколаєва від 12 липня 2021 року було замінено сторону стягувача у виконавчому документі з виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року по справі 487/1769/13-ц, з ВАТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк».

Представником АТ «Універсал Банк» виконавчий лист не було отримано.

07 грудня 2021 року та 24 січня 2022 року представником АТ «Універсал Банк», було направлено запити до відділу державної виконавчої служби, та 11 лютого 2022 року отримано відповідь, відповідно до якої, 24 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Копії постанови та документів, які б підтверджували факт повернення виконавчого листа ВАТ «ВТБ Банк», надано не було, по причині їх знищення, по закінченню терміну зберігання.

Отже виконавчий лист по справі № 2/487/1251/13, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 04 вересня 2013 року, було втрачено, що на даний час позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право, на виконання рішення суду.

Посилаючись на викладене, АТ «Універсал Банк» просило суд видати дублікат виконавчого листа № 2/487/1251/13, виданого 04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 . Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/487/1251/13 виданого 04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2025 року заяву задоволено частково.

Видано АТ «Універсал Банк» дублікат виконавчого листа № 2/487/1251/13 виданого 04 вересня 2013 року на виконання рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 22 листопада 2010 року у справі № 487/1769/13-ц, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. за реєстровим № 1816 - квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,0 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 1994 року № 3-5340, із застосуванням процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів, для виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 090/2008, щодо сплати заборгованості, яка станом на 21 лютого 2013 року становить 72 653.87 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 580 722.38 грн. Встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид квартир, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 3 441 грн витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні заяви в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання по боржнику ОСОБА_2 не сплинув в силу пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», а тому не є пропущеним.

На теперішній час рішення суду не виконано, строк встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущений, оригінал виконавчого листа №2/487/1251/13 виданого 04 вересня 2013 року було втрачено, отже вимога про видачу дублікату виконавчого листа підлягає задоволенню.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права, просила її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що 27 жовтня 2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва вже була розглянута аналогічна заява акціонерного товариства «Універсал Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2/487/1251/13-ц, в задоволенні якої ухвалою суду першої інстанції від 27 жовтня 2022 року було відмовлено.

Ця ухвала заявником не оскаржувалась, набрала законної сили, а тому у суду були відсутні правові підстави для повторного розгляду заяви АТ «Універсал Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2/487/1251/13-ц.

Суд помилково зробив висновок про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа розпочався з 23 вересня 2021 року, а не з часу повернення виконавчого документа стягувачу згідно постанови державного виконавця від 24 червня 2016 року.

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 суд помилково прийняв рішення про видачу дубліката виконавчого листа без вирішення питання про поновлення строків на пред`явлення його до примусового виконання.

Суду не надано доказів того, що на момент укладення Договору №75-РБ «Про відступлення права вимоги» АТ «ВТБ Банк» надав АТ «Універсал Банк» інформацію та документи, що свідчать про втрату виконавчого листа № 2/487/1251/13.

АТ «Універсал банк» був обізнаний з постановою про повернення виконавчого листа від 24 червня 2016 року, бо в іншому випадку при здійсненні моніторингу АСВП він повинен був дізнатись про відкриття 03 жовтня 2016 року виконавчого провадження № 52392829 на підставі виконавчого листа, за видачею дубліката якого він звернувся до суду.

Таким чином відкриття виконавчого провадження № 52392829 повністю спростовує доводи АТ «Універсал банк» про втрату виконавчого листа після винесення постанови про його повернення від 24 червня 2016 року.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від заявника не надходило.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржниці, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. за реєстровим № 1816 - квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,0 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 1994 року № 3-5340, із застосуванням процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів, для виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Кредитним договором від 06 червня 2008 року, № 090/2008 щодо сплати заборгованості, яка станом на 21 лютого 2013 року становить 72 653,87 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 580 722,38 грн. Початкова ціна встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид квартир, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 3 441 грн витрат по оплаті судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили 13 серпня 2013 року за результатами перегляду судом апеляційної інстанції.

04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання вищевказаного рішення суду, було видано виконавчий лист № 2/487/1251/13.

29 вересня 2013 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Вовченко А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 212). Доказів про підстави для повернення виконавчого листа стягувачу матеріали справи не містять.

Між тим 23 травня 2016 року за заявою ПАТ «ВТБ Банк» головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовською О.О. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/487/1251/13, виданого 04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва (ВП № 51160193) ( т. 2 а.с. 10).

24 червня 2016 року тим же головним державним виконавцем зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 26 червня 2017 року (т. 2 а.с. 11).

Ухвалою Заводського районного суд м. Миколаєва від 12 липня 2021 року було замінено сторону стягувача з ВАТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк» у виконавчому листі № 2/487/1251/13, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року.

Відповідно до листів головного державного виконавця Заводського ВДВС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Буділовської О.О. № 13142/21.20-35/9 від 11 лютого 2022 року та № 30117/21.20-35/9 від 29 вересня 2022 року, на виконанні відділу перебував виконавчий лист № 2/487/1251/13 від 04 вересня 2013 року (виконавче провадження № 51160193). Постановою державного виконавця від 24 червня 2016 року виконавчий лист було повернуто стягувачу, на підставі підпункту 9 пункту 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Надати копії зазначеної постанови та докази отримання ВАТ «ВТБ Банк» зазначеного виконавчого документу, не виявилося можливим, по причині їх знищення по закінченню терміну зберігання.

За результатами перевірки наявності оригінала зазначеного виконавчого документу в матеріалах наглядової справи та в журналі вхідної кореспонденції за 2016-2024 роки АТ «Універсал Банк» була встановлена відсутність виконавчого листа, виданого судом 04 вересня 2013 року, що підтверджується відповідною довідкою банку та актом перевірки, складеними 09 жовтня 2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону відповідає.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частина 2 статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Аналогічні положення викладені у статті 14 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчого листа.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України). Аналогічні положення були передбачені статтею 368 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчого листа.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно зазначити таке.

На момент видачі виконавчого листа Заводським районним судом м. Миколаєва від 04 вересня 2013 року діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який передбачав, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання (пункт 2 частини 1 статті 22, пункт 1 частини 1 статі 23 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Водночас 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Пунктом 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 № 1404-VIII). Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

З матеріалів справи встановлено, що судове рішення набрало законної сили 13 серпня 2013 року, а отже початком строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є саме ця дата. З урахуванням цих обставин останній день річного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стосовно боржника це 13 серпня 2014 року. Між тим цей строк переривався пред`явленням виконавчого листа до виконання 27 вересня 2013 року та 23 травня 2016 року.

24 червня 2016 року державним виконавцем відділу винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною забороною встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На час набрання чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/487/1251/13, виданого 04 вересня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва не сплинув, а тому строк пред`явлення його до виконання з огляду на приписи Закону № 1404-VIII складав три роки.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на підстави для повернення виконавчого листа стягувачу, а саме пункт 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) та частину 3 статті 23 цього Закону щодо переривання строку давності пред`явлення виконавчого документу до виконання з цих підстав.

Як встановлено постановою державного виконавця від 24 червня 2016 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

Зазначену постанову державного виконавця сторони виконавчого провадження не оскаржували.

За приписами частини 3 статті 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документу у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

На час повернення цього виконавчого листа із зазначених підстав діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, яким було встановлено певну заборону на примусове стягнення нерухомого житлового майна.

Між тим 23 квітня 2021 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів», де пунктом 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Такої датою є 23 вересня 2021 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа у цій справі розпочався 23 вересня 2021 року та мав сплинути 23 вересня 2024 року.

Проте 24 лютого 2022 року Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Згідно з указом воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року № 2129-IX, розділ XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Тобто усі строки, які є в Законі «Про виконавче провадження», перериваються до припинення або скасування воєнного стану.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стосовно боржниці ОСОБА_2 не сплинув з огляду на приписи спеціального закону пункту 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо видачі дублікату виконавчого листа.

Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 17.4 пункту 15 розділу ХІ Перехідних положень ЦПК України.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 15 розділу XI Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою "Дублікат".

Аналіз змісту підпункту 17.4 пункту 15 розділу ХІ Перехідних положень ЦПК України свідчить, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду з заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд зауважує, що ЦПК України не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого документу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого документу має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Отже, умовою для видачі дубліката виконавчого листа є подання відповідної заяви до суду відповідно до підпункту 17.4 пункту 15 розділу ХІ Перехідних положень ЦПК України впродовж строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Ураховуючи викладене, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11).

Звернення стягувача до суду першої інстанції з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цій справі перш за все обумовлено фактом втрати цього виконавчого листа.

Колегія суддів відзначає, що для мети отримання дублікату виконавчого документу, виданого на виконання чинного рішення, стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу виконавчого листа, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, який йому було видано, та, як наслідок, відсутність у нього можливості звернутися до органів виконання, оскільки його прагненням є виконання чинного судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів повернення на адресу ВАТ «ВТБ Банк» виконавчого листа стосовно боржниці ОСОБА_2 після фактичного припинення примусового виконання рішення суду та винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24 червня 2016 року, зокрема рекомендованим листом у порядку, визначеному у статті 28 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви АТ «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого документа (виконавчого листа) щодо боржниці ОСОБА_2 у справі № 487/1769/13-ц є правильним.

Доводи апеляційної скарги про неможливість повторного розгляду заяви АТ «Універсал Банк» з вказаних питань з огляду на те, що 27 жовтня 2022 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва заявнику за аналогічною заявою було відмовлено в задоволенні таких вимог, не є прийнятними з огляду на таке.

Розділ VI ЦПК України регулює розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), і розгляд таких процесуальних питань не є окремим видом судового провадження, а є виконанням судових рішень.

Стаття 258 ЦПК України визначає, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно із вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, ухвала про відмову в задоволенні (про задоволення) заяви про видачу дубліката виконавчого документа, поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа, постановлена під час вирішення судом процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, не є ухваленням рішення, яке набрало законної сили в розумінні статей 186, 255 ЦПК України.

Така ухвала про відмову в задоволенні (про задоволення) заяви під час вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, не може бути підставою для закриття провадження у справі за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом з тим, розділ VI ЦПК України, яким врегульовано вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, не передбачає відкриття / відмови у відкритті / закриття провадження у справі під час вирішення таких питань.

Заява з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, у тому числі і про видачу дубліката виконавчого документа, підлягає розгляду без відкриття провадження у справі.

Такі висновки викладені у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14, де Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом.

За такого, заявник у цій справі АТ «Універсал Банк» має право звертатися до суду з відповідною заявою, направленою на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України), незважаючи на те, що такі процесуальні питання вже розглядались судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11, від 10 лютого 2021 року у справі № 755/17990/19, від 24 лютого 2021 року № 454/3018/15, від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12, від 10 серпня 2023 року № 712/3665/18 судом до уваги не приймаються, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц, від 6 червня 2018 року у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Справа № 2-836/11 розглядалася за заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд першої інстанції задовольнив заяву, апеляційний суд залишив без змін.

Мотивував ухвалу, зокрема, тим, що згідно з листом Біляївського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26 лютого 2018 року № 4564/15 виконавче провадження за виконавчим листом від 5 серпня 2011 року про стягнення з відповідачки на користь позивача коштів завершене 27 грудня 2013 року згідно з пунктом 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте виконавчий лист не був повернутий стягувачеві. Через втрату цього листа слід видати заявниці його дублікат. А оскільки вирішення питання про заміну стягувача та намагання заявниці з`ясувати, де знаходиться оригінал виконавчого листа, зайняли багато часу, строк на пред`явлення цього листа до виконання пропущений з поважної причини, і його слід поновити.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначений висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Верховний Суд зазначив, що задовольняючи заяву у справі № 2-836/11, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив поважність причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також те, що виконавчий лист не був повернутий стягувачеві та був втрачений. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій були предметом касаційного перегляду лише у частині видачі дубліката виконавчого листа, оскільки Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду в ухвалі від 21 грудня 2018 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідачки на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 1 березня 2018 року та на постанову Апеляційного суду Одеської області від 7 листопада 2018 року у частині поновлення заявниці пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Тому з огляду на цю відмову у відкритті касаційного провадження доводи відповідачки стосовно необґрунтованості рішень судів першої й апеляційної інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання Велика Палата Верховного Суду вважає неприйнятними.

При розгляді справи № 454/3018/15 судом розглядалась скарга на дії приватного виконавця Баірової Н. М. та було встановлено, що під час складання постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22 жовтня 2019 року, проведенні дії не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому суди дійшли висновку, що накладення оскаржуваною постановою арешту на зазначену земельну ділянку не забезпечує реального виконання рішення суду, що підлягає примусовому виконанню, оскільки не призводить до реалізації арештованого майна в установленому законом порядку і наступного погашення заборгованості перед стягувачем, чим порушуються інтереси стягувача у виконавчому провадженні.

Касаційна інстанція не погодилась з такими висновками, зазначивши, що вони є помилковими, оскільки відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, то сама по собі процедурна дія щодо опису та арешту майна боржника, що вчиняється приватним виконавцем, не є завершальною стадією процедури відчуження майна, а тому мораторій на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок не поширюється на підготовчі дії у процедурі звернення стягнення на майно боржника.

У справі № 419/310/12 розглядалася заява про видачу дублікату виконавчого листа. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року у цивільній справі № 419/310/12 сплив 31 серпня 2013 року та судом не поновлений. Крім того, відмовляючи у видачі дублікату виконавчого листа, суд виходив з відсутності доказів його втрати. З висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.

Проте суд касаційної інстанції визнав висновки попередніх інстанцій передчасними, зазначивши на таке.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Із матеріалів справи убачається, що АТ «Полтава-банк» неодноразово пред`являло виконавчий лист № 2/419/1138/2012 та його дублікат, видані Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, до виконання, після чого державний виконавець відкривав виконавче провадження, а в подальшому, здійснивши ряд виконавчих дій, своєю постановою повертав виконавчий документ стягувачу без виконання у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду, оскільки у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу.

Крім того, при винесенні 12 липня 2017 року ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про видачу дубліката виконавчого листа фактів пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлено не було.

Також не було встановлено пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання і органами державної виконавчої служби при неодноразовому відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/419/1138/2012, оскільки, згідно пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, у разі пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Доказів повернення органом державної виконавчої служби стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 2/419/1138/2012 на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу 24 червня 2020 року Чечелівським відділом ДВС у м. Дніпрі поштового відправлення з дублікатом виконавчого листа № 2/419/1138/2012, виданого 28 серпня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

Отже апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Полтава-банк» про видачу дублікату виконавчого листа.

У справі № 755/17990/19 розглядалась скарга на дії державного виконавця, під час розгляду якої виникли питання щодо застосування пункту 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", редакція якого діяла до 20 березня 2020 року, дія цього Закону не поширювалася на осіб, які є суб`єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

У цій справі судами встановлено, що відповідно до договору оренди квартири від 23 вересня 2019 року боржниця передала іншій особі в оренду іпотечну квартиру строком до 01 вересня 2020 року. В квартирі проживає інша сім`я, тобто, боржник спірне нерухоме житлове майно не використовує, як місце постійного проживання, що підтверджується актом приватного виконавця від 25 вересня 2019 року.

Касаційний суд зазначив, що суди, встановивши зазначені обставини, дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні ВП № 59607899 від 23 липня 2019 року за виконавчим листом № 755/10207/14-ц, виданим 11 вересня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо звернення стягнення на квартиру, у зв`язку з дією мораторію, визначеного Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до пункту 6 вказаного Закону, редакція якого діяла до 20 березня 2020 року, дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Встановивши, що боржник є засновником, керівником (без обмежень на представлення) та підписантом ПП "НИВА-ЄТЛ", уповноваженою представляти юридичну особу в правовідносинах із третіми особами та має право вчиняти без довіреності від імені юридичної особи будь-які дії, суд першої інстанції помилково вважав, що у зв`язку з втратою чинності Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", положення пункту 6 Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" про не поширення Закону на осіб, які є суб`єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не підлягає застосуванню стосовно боржниці, яка є засновником та керівником ПП "НИВА-ЄТЛ".

У справі № 712/3665/18 розглядався позов Банку про виселення мешканців квартири на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" та позов боржника про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру в досудовому порядку.

Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що при застосуванні норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає перевірці стан такої житлової нерухомості, а визначальним є саме факт її наявності на праві власності у іпотекодавця. Відповідно до підпункту "ґ" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належним доказом того, що житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв`язку з аварійним станом, є відповідне рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви не порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права щодо встановлення обставин справи та надання їм належної правової оцінки, а тому на підставі статті 375 КПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,судовий збір, сплачений при зверненні з апеляційною скаргою, розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.