КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3162/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Макаренка Юрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року у складі судді Аксьонової Н.М.,

у цивільній справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГС10А-СТАРТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСББ «ГС10А-СТАРТ» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 477 015 грн 35 коп та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 31 жовтня 2015 року створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку під назвою ОСББ «ГС10А- СТАРТ».

01 листопада 2021 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення № 05011121, а також договір про відшкодування комунальних послуг № 0601121.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, позивач зобов`язався надати відповідачу в платне користування нежитлове приміщення №68а площею 29,50 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався оплачувати орендну плату за користування об`єктом оренди та виконувати інші обов`язки згідно Договору оренди.

Того ж дня позивачем передано, а відповідачем прийнято об`єкт оренди згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 8.1. Договору оренди, розмір орендної плати становить 430 грн за кожен кв.м. об`єкту оренди з урахуванням коефіцієнту зміни офіційного курсу валют.

Згідно п. 10.9 Договору оренди, за несвоєчасне проведення оплати за цим договором відповідач має сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення.

Пункт 10.10 Договору оренди, передбачає, що у випадку порушення відповідачем строків оплати орендної плати більше ніж на 15 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 50% від простроченого платежу.

Відповідно до умов Договору про відшкодування комунальних послуг, відповідач зобов`язався щомісяця вносити плату на відшкодування витрат з надання комунальних послуг.

Позивач виконав умови укладених договорів, передавши об`єкт оренди в користування відповідачу, надав рахунки для відшкодування комунальних послуг.

Відповідачка на початку взаємовідносин виконував умови договорів належним чином, однак починаючи з лютого 2022 року перестав вносити орендну плату, а відшкодування комунальних витрат стало несистематичним.

У зв`язку з довготривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами, 15 лютого 2023 року позивачем прийнято рішення про припинення договірних взаємовідносин, про що відповідача повідомлено листом та зобов`язано погасити заборгованість і передати об`єкт оренди позивачу.

Згідно розрахунку заборгованості, загальний борг відповідачки перед позивачем становить 477 015 грн 35 коп, з яких: 228 995 грн 37 коп - орендна плата; 132 865 грн 04 коп - пеня за несвоєчасну оплату орендної плати; 114 747 грн 75 коп - штраф за порушення строків оплати орендної плати; 407 грн 19 коп - борг за відшкодування комунальних послуг. На час звернення до суду з усієї заборгованості погашено лише 500 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року позов ОСББ «ГС10А-СТАРТ» задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Макаренко Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що обидві сторони визнавали ту обставину (встановлену судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні), що по договору за лютий 2022 року утворилася заборгованість, яка не була ним більше 30 днів сплачена, а саме: орендна плата за лютий 2022 рік у сумі 17 653 грн 49 коп, яка мала бути сплачена за п. 8.4. договору до 28 лютого 2022 року включно, а також плата з відшкодування комунальних витрат за лютий 2022 року у сумі 1 906 грн 23 коп, яка мала бути сплачена за п. 2.2.6. договору про відшкодування комунальних послуг №0601121 від 01 листопада 2021 року до 01 березня 2022 року включно.

Вказує, що договір припинився 31 березня 2022 року (через 30 днів після порушення строку оплати відповідачкою), а не 01 березня 2023 року, як встановив суд першої інстанції (згідно позовної заяви).

Посилається на те, що позовні вимоги ОСББ «ГС10А-СТАРТ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за час після припинення договору, а саме: з квітня 2022 року по лютий 2023 року включно, в загальній сумі 194 188 грн 39 коп (орендної плати), а також - 407 грн 19 коп заборгованості з відшкодування комунальних витрат, та 203 313 грн 17 коп неустойки (106 218 грн 92 коп пені та 97 094 грн 25 коп штрафу), нарахованої на дану заборгованість, є безпідставними та такими, в задоволенні яких судом першої інстанції мало бути відмовлено.

Крім того звертає увагу, що при задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції безпідставно не зменшив суму заборгованості по орендній платі, заявлену до стягнення з відповідача на суму його першого платежу (завдатку) - 12 685 грн, внесену ним за п.п. 8.3., 8.4. договору 500 грн внесених у листопаді 2023 року, а також безпідставно отриманих позивачем сум на відшкодування комунальних витрат (за період після припинення договору - 31 березня 2022 року), в загальному розмірі 4 162 грн 16 коп про що просила ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву.

Також судом першої інстанції не було застосовано ч. 6 ст. 762 ЦК України, яку просила застосувати відповідачка.

Вказано, що порушення договору з боку ОСОБА_1 сталося, внаслідок військової агресії російської федерації проти України (введення воєнного стану, який триває з 24 лютого 2022 р. по теперішній час). З початком війни, вона надалі не змогла виконувати договір, зокрема використовувати (та не використовувала) орендоване в м. Києві приміщення з метою надання послуг косметологічного центру (п. 1.1. договору), відповідно не отримувала від цього дохід, що унеможливило проведення нею розрахунків з позивачем. Враховуючи обставини, які не дозволяли ОСОБА_1 використовувати приміщення в м. Києві, що було предметом найму, відповідачка просила звільнити її від заявленої до стягнення орендної плати, починаючи з березня 2022 року та відмовити у задоволенні даних позовних вимог, а також нарахованої на неї неустойки (штрафу, пені), але суд першої інстанції цього не зробив.

Окрім цього судом порушено процесуальне право відповідачки й не прийнято рішення згідно заяви про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ханов А.О. в інтересах ОСББ «ГС10А-СТАРТ» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

В судовому засіданні адвокат Макаренко Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Ханов А.О. в інтересах ОСББ «ГС10А-СТАРТ» просить її залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

Зі справи убачається, що 01 листопада 2021 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення № 05011121, а також договір про відшкодування комунальних послуг № 0601121 (а.с. 4-7).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, орендодавець зобов`язується, надати за цим договором орендарю приміщення та майно, загальною корисною площею 29,50 кв. метрів, розташоване за адресою: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок №10-А, корпус 6, приміщення 68а, для надання послуг косметологічного центру, а також забезпечити орендарю вільний доступ в зазначене приміщення. Характеристика приміщення та майна (надалі - об`єкта оренди), що надається орендодавцем, наведена в акті прийому передачі об`єкта оренди до цього договору.

Термін оренди приміщення та майна встановлюється до 30 вересня 2024 року (п.11.2 договору оренди).

01 листопада 2021 року сторони підписали акт прийому-передачі об`єкту оренди до договору оренди нежитлового приміщення № 05011121 від 01 листопада 2021 року (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачка починаючи з лютого 2022 року зобов`язання зі сплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість у розмірі 477 015 грн 35 коп, яка складається: 228 995 грн 37 коп - орендна плата; 132 865 грн 04 коп - пеня за несвоєчасну оплату орендної плати; 114 747 грн 75 коп - штраф за порушення строків оплати орендної плати;407 грн 19 коп - борг за відшкодування комунальних послуг (а.с. 3).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з підстав його доведеності.

Між тим з таким висновком районного суду апеляційна інстанція в повній мірі не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до положень частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина перша статті 760 ЦК України).

За змістом статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.4.3. договору оренди, орендар зобов`язується: протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання Договору внести завдаток, передбачений цим Договором. Завдаток стягується орендодавцем, в порядку визначеному у пунктах 8.3.,8.4. цього Договору. Після закінчення основного строку Договору оренди приміщення та майна здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати орендодавцю документально підтверджені збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору за згодою сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (див. п. 8.5 цього Договору);

У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві документально підтверджені збитки в разі погіршенім стану або втрати (повної або часткової) орендованого приміщення та майна з вини орендаря (п.4.10).

Убачається, що позивач направляв відповідачці повідомленням від 15 лютого 2023 року за вих. № 29150223 про припинення дії договору з 01 березня 2023 року (а.с. 11).

Разом з тим заперечуючи проти того, що строк договору закінчився 01 березня 2023 року, відповідачка посилалася на п. 11.3. договору відповідно до якого чинність договору припиняється внаслідок прострочення оплати орендних платежів Орендарем більше 30 днів, згідно даного договору.

Районний суд спростовуючи вказаний довід відповідачки, який вона зазначила й в апеляційній скарзі, послався на розрахунокзаборгованості, де видно, що з лютого по травень 2022 року вона не сплачувала ані орендну плату, ані відшкодування комунальних послуг, однак у червні, вересні та жовтні 2022 року, а також у лютому 2023 року здійснювала оплату комунальних платежів у розмірі більшому ніж щомісячне нарахування чим фактично покривала утворену за попередні місяці заборгованість, а також у листопаді 2023 року здійснила погашення заборгованості з орендної плати на суму 500 грн, чим визнала попередньо утворену заборгованість, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2019 року у справі №916/2403/18.

Отже довід апеляційної скарги про те, що строк договору закінчився 31 березня 2022 року (через 30 днів після порушення строку оплати) є безпідставним, з огляду на те, що ОСОБА_1 продовжила частково оплачувати кошти за договором оренди аж до лютого 2023 року, що виключає підстави до застосування п. 11.3. договору та припинення договору з цих підстав.

Відповідно до п. 4.11. договору орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого приміщення та майна. В день підписання цього договору укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого приміщення та надання комунальних послуг орендарю.

Пункт 8.1. Договору оренди визначає, що ціна орендної плати за користування майном та приміщенням становить 350 грн без ПДВ за 1 (один) кв.м. зазначеної площі об`єкта оренди. Розмір загальної вартості орендної плати за один календарний місяць оренди приміщення та майна визначається як сума, в національній валюті України (гривня), і розраховується станом на дачу платежу, кожного місяця, в якому повинен здійснюватися платіж згідно договору за формулою.

Орендна плата за користування приміщенням та майном вноситься орендарем за договором, без виставлення рахунків орендодавцем в наступному порядку: перший платіж у вигляді завдатку у розмірі місячної орендної плати вноситься протягом з (трьох) днів від дати підписання договору; наступні платежі вносяться кожний поточний місяць не пізніше 28 числа поточного місяця (п. 8.4.).

Надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до орендодавця, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів орендаря; орендар мав право внести орендну плату за будь-який термін в межах терміну дії цього договору достроково; сплата орендної плати в грошовій формі здійснюється шляхом перерахування орендарем що піддягає сплаті суми на розрахунковий рахунок орендодавця; зміна розмірів орендної плати та порядку її внесення допускається лише за згодою сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди; у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення приміщення та майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції згідно даного договору (п.п. 8.5.-8.9.).

Посилання відповідачки на форс-мажорні обставини у зв`язку з введенням в Україні воєнного положення, як на підставу для звільнення її від сплати орендної плати правильно не взяті судом першої інстанції до уваги з огляду на наступне.

У Постанові Верховного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 викладено висновок, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Листом від 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28 лютого 2022 року "Про ведення воєнного стану".

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка повідомляла позивача про неможливість користуватися орендованим нежитловим приміщенням.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідачка не може користуватися орендованим приміщенням та сплачувати кошти за його користування.

Отже, відповідачкою не доведено наявність підстав для звільнення від оплати за орендоване приміщення, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду про стягнення 228 995 грн 37 коп орендної плати за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Відповідно до п. 1.1 Договору про відшкодування комунальних послуг, відповідно до Договору оренди №05011121 від 01 листопаду 2021 року, орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих орендарем послуг на: централізоване опалення; постачання холодної та гарячої води і водовідведення; спожиту електроенергію; на утримання будинкової та прибудинкової території - (надалі - комунальні послуги), згідно показників лічильника та діючих тарифів та норм.

Крім того за умовами пп. 2.2. Договору про відшкодування комунальних витрат, орендар зобов`язався: дотримуватися Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 та умов договору (п.2.2.1); не пізніше 01 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату в розмірі, визначеному Додатком до даного договору на відшкодування витрат з надання комунальних послуг Орендодавцем на рахунок Орендодавця (п.2.2.6).

Відповідно до розділу 3 Договору про відшкодування комунальних витрат, орендар відшкодовує орендодавцю (балансоутримувачу) вартість спожитих орендарем витрат за: централізоване опалення; постачання холодної та гарячої води і водовідведення; спожиту електроенергію; на утримання будинкової та прибудинкової території - відповідно до діючих тарифів та згідно показників лічильника або норм споживання згідно Додатку №1 до Договору. Відшкодування спожитої електроенергії здійснюється орендарем протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку орендодавцем. Надання та оплата вищевказаних послуг щомісяця оформлюється відповідними двосторонніми актами. Орендодавець має право змінити розмір Плати за Договором п. 1.1, 2.2.6 та Додатком №1 до Договору з моменту встановлення нових тарифів та норм у безспірному і односторонньому порядку, повідомивши про це орендаря в письмовій формі.

Згідно з пунктом 3 Додатку №1 до Договору про відшкодування комунальних витрат, розмір тарифів та норм на комунальні послуги по об`єкту оренди становить 162,25 грн/ міс (без електроенергії, води, опалення).

Пунктом 5.1. Договору про відшкодування комунальних витрат передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами. Договір діє до закінчення дії Договору оренди № 05011121 від 01 листопаду 2021 року, якщо Сторони не домовляться про інше.

За таких обставин та враховуючи, що відповідачка частково погашала комунальні витрати, а тому сума їх залишку теж підлягає стягненню на користь позивача в сумі 407 грн 19 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за порушення строку оплати орендної плати, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до п. 10.9 Договору оренди, за несвоєчасне внесення орендної плати або інших платежів, передбачених цим Договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу (суми заборгованості) за кожний день прострочення.

Згідно п. 10.10 Договору оренди, у випадку порушення орендарем строків сплати орендної плати або інших, платежів, більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів, Орендар крім пені, передбаченої п.10.9. цього Договору, сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 50% від суми простроченого платежу.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості позивачем була нарахована пеня за несвоєчасну оплату орендної плати - 132 865 грн 04 коп та штраф за порушення строків оплати орендної плати - 114 747 грн 75 коп.

Задовольняючи позов в цій частині та стягуючи як пеню так і штраф районний суд не врахував наступного.

Аналіз наведених умов договору оренди дає підстави для висновку, що пеня і штраф передбачені як відповідальність орендаря за порушення зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати за користування нерухомим майном, тобто за порушення строків виконання грошового зобов`язання перед ОСББ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 333/4292/15-ц (провадження № 61-8298св21) зроблено висновок, що: "Верховний Суду постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 (провадження № 61-15423св19) зазначив, що "у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру".

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором оренди свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення судова колегія вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 нарахованого штрафу задоволенню не підлягають.

Крім того, з апеляційної скарги та матеріалів прави убачається, що в суді першої інстанції заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін, однак суд прийняв оскаржуване рішення без участі сторін, при цьому, всупереч приписам п. 6 ст. 279 ЦПК України, не відобразив умови відхилення такого клопотання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 13 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Право районного суду розглянути справ даної категорії в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін передбачено ст. 279 ЦПК України.

Разом з відзивом відповідачкою подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції не вирішено клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін у судове засідання. При цьому судом взято до уваги відзив відповідачки на позов та надано йому оцінку.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, допущені районним судом порушення процесуальних прав, пов`язані з не вирішенням клопотання про розгляд справи з викликом учасників справи не є істотними й підстав до скасування оскаржуваного рішення не дають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення загальної суми заборгованості з 477 015 грн 35 коп (- 114 747, 75) до 362 269 грн 60 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Макаренка Юрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року змінити шляхом зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГС10А-СТАРТ» (, місцезнаходження: 04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграду, буд. 10-А, копр. 6) 477 015 грн 35 коп до 362 269 грн 60 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: