Справа № 344/2133/25
Провадження № 22-ц/4808/501/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач Акціонерне товариство «Укрсиббанк»

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛДТ»

третя особа - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк»

на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2025 року, ухвалене судом у складі судді Антоняк Т.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛДТ», третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року АТ «Укрсиббанк» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛДТ» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк», з 24.11.2018 року АТ «УкрСиббанк», надалі Банк) та ОСОБА_1 , укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 18.12.2007 року ( надалі кредитний договір) з додатковими угодами, згідно з умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 104 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 15 грудня 2017 року.

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредитом шляхом щомісячної сплати ануїтентного платежу в розмірі 1 580,00 доларів США. Додатковою угодою № 17 до договору, укладеною 08 квітня 2009 року, кінцевий термін повернення кредиту продовжено до 17 грудня 2018 року та змінено розмір ануїтентного платежу, а саме: у період з 18 квітня 2009 року по 18 березня 2010 розмір ануїтентного платежу становив 1 092,28 доларів США, у період з 18 квітня 2010 року до кінця терміну дії договору 1 590,00 доларів США.

З метою забезпечення вказаного кредитного договору 18 грудня 2007 року укладено договір поруки з ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД» №0/2-П, та договір поруки ОСОБА_2 №0/1-П.

Також між банком та ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД» укладено договір іпотеки від 18 грудня 2007 року, відповідно до якого в забезпечення виконання кредитних зобов`язань, позичальником в іпотеку передано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74.4 кв.м. що належить відповідачу на праві власності.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2022 року у справі №352/1169/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 18 грудня 2007 року № 0 у розмірі 64 692,51 доларів США, що складається з: 61 964,94 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 727,57 доларів США - заборгованість за відсотками, а також пеню у розмірі 32 400,00 грн. У задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_2 та ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року у незміненій частині та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року залишено без змін.

Позивач вказав, що станом на 30 січня 2025 року рішення суду залишається не виконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена, тому банк має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з викладеним, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД», встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД», третя особа: ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Роз`яснено позивачу право на звернення з тими самими вимогами до Господарського суду Івано-Франківської області в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2025 року, постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 910/9362/19, від 26 липня 2023 року у справі № 201/8793/21-ц, від 06 листопада 2023 року в справі № 201/5876/22, згідно яких до юрисдикції господарських судів належать справи щодо розгляду спорів, які витікають із основного зобов`язання, яке є господарським, тобто учасниками такого основного зобов`язання мають бути або юридичні особи, або фізичні особи-підприємці, а суб`єктний склад сторін забезпечувального зобов`язання не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Зазначив, що оскільки предметом спору у справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є кредитодавець - юридична особа АТ «Укрсиббанк» і позичальник-фізична особа ОСОБА_1 , то такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, не зважаючи на те, що сторонами забезпечувального (іпотечного) зобов`язання є юридичні особи.

Вважає висновки місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України є необґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання представник АТ «Укрсиббанк» не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки через систему «Електронний суд». До суду представник АТ «Укрсиббанк» надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представник ТОВ «Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки через систему «Електронний суд».

У судове засідання третя особа - ОСОБА_1 ,не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки через систему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом спору у справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особа як кредитодавець і фізична особа як позичальник, суд дійшов висновку, що такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: - справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що «з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зазначено, що «законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зазначено, що «до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

Велика Палата Верховного Суду додатково звертала увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці».

Отже, основною умовою для визначення юрисдикції у спорах, що стосуються забезпечувальних договорів, які укладені між юридичними особами, є встановлення суб`єктного складу сторін основного зобов`язання. Тому, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, то спір за таким правочином вирішується в порядку господарського судочинства, а у разі коли сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та фізичні особи - в порядку цивільного судочинства.

У справі, що переглядається, встановлено, що сторонами основного зобов`язання, а саме договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 грудня 2007 року є юридична особа АТ «Укрсиббанк» та фізична особа ОСОБА_1 ..

Оскільки сторонами основного зобов`язання є юридична особа та фізична особа, тому даний спір, який виник щодо правочину укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є слушними.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції наведеного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції вірно послався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду 02.10.2018 у справі № 910/1733/18 (провадження 12-170гс18), проте не вірно їх застосував.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищенаведених положень закону та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що ухвала Івано-Франківського міського суду від 11 лютого 2025 року про відмову у відкритті провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева