КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Філоненко Яною В`ячеславівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації, про внесення змін до договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, про сплату аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року.

22.02.2021 року в межах справи №755/6139/21 про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину.

За умовами договору дитина проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації. Оскільки згідно договору аліменти сплачує саме батько, не зважаючи, що умовами договору обумовлено спільне місце проживання дитини, батько має право на виховання та певні зустрічі з дитиною обумовлені даним договором.

Згідно з пунктом 41 договору при відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Підставою для зміни можуть бути будь-які обставини, що мають значення для однієї зі сторін.

Позивачка вказувала, що змінились істотні умови та обставини, адже дитина у виділений договором відповідачу час проживає з матір`ю відповідача, при цьому відповідач зі своєю матір`ю не проживає та не виховує дитину, що порушує принцип переважного права виховання дитини батьками.

Дитину виховує матір відповідача (бабуся), яка має право побачень з дитиною, а не виховання. Визначений договором графік порушує права дитини та права позивачки, оскільки дитина маленька і проживання значної частини днів на тиждень з бабусею дуже порушує графік дитини та відриває її від звичайного способу життя.

Позивачка заперечує проти методів виховання та поглядів на життя бабусі, вважає, що виховувати дитину можуть тільки батьки. Разом з цим, позивачка не проти зустрічей дитини з бабусею та проведення з нею певного часу.

Позивачка при укладенні договору не знала та не могла знати про непередбачувані фактори, які вплинуть на умови договору, а саме, що дитину у дні відведені батькові буде виховувати матір відповідача (бабуся), тому в інтересах дитини слід змінити п. 6 спірного договору, яким урегульовано порядок та час, в який батько має право брати на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання по догляду за дитиною.

Позивачка стверджувала, що відповідач зловживає своїми правами, передбаченими умовами договору, тому договір потребує змін і такі зміни жодним чином не звужують прав батьків, а лише більш конкретизують їх для уникнення негативних ситуацій, що відображаються на психологічному стані дитини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд внести зміни до договору:

- пункт 5 викласти в такій редакції: «сторони узгодили, що Батько та Мати мають безперечне право зустрічатися та спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, а також вчиняти усі необхідні дії щодо догляду за Дитиною тільки у час визначений вказаним договором»;

- пункт 6 викласти у такій редакції: «сторони узгодили, що батько має право на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання лише у наступний час: починаючи з 10 год. 00 хв. кожної другої суботи до 19 год. 00 хв. кожної другої неділі та з 10 год. 00 хв. останньої суботи місяця до 19 -00 останньої неділі місяця. (два вихідних на місяць) Сторони узгодили, що батьки тільки за домовленість, що є їх правом, а не обов`язком мають право брати дитину в інший час, оскільки це порушує графік дитини та особисте життя кожного з батьків. Батько має особисто виховувати дитину та проводити з нею час у визначені дні, бабуся має право залучатися до виховання»;

- пункт 7 викласти у такій редакції: «сторони домовилися, що батько дитини має право проводити час з дитиною у день народження дитини з 10-00 до 14 00 години, та під час новорічних свят батько дитини має право забирає на виховання дитини з 5 січня по 13 січня»;

- пункт 8 викласти у такій редакції: «кожен з батьків проводить половину канікул з дитиною, перша половина канікул належить матері, друга половина канікул батькові (відповідний день визначений батькам починається з 10 години ранку та закінчується 20-00 години вечора). Тільки у визначений час кожен зі сторін може відпочивати з дитиною будь де і навіть за кордоном, кожен з батьків надає дозвіл на перетин кордону»;

- пункт 10 викласти у такій редакції: «за попередньою домовленістю з матір`ю, батько дитини тільки у визначений п. 6 та час має право приїхати за місцем проживання дитини або інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути дитину у визначене між батьками місце»;

- пункт 10 викласти у такій редакції: «під час перебування дитини з батьком один раз на добу інформувати матір дитини про місце знаходження дитини та стан дитини та про місце повернення дитини та точний час такого повернення»;

- 16 викласти у такій редакції: «спілкуватися з дитиною за телефоном, SKYPE, та за допомогою інших засобів) з 17 00 до 18-00 години коли дитина перебуває з матір`ю не більше 30 хвилин до 7 років, і не більше 1 години до 14 років, після 14 років як вирішіть сама дитина»;

- пункт 18 викласти у такій редакції: пункт 10 викласти в такій редакції: «за попередньою домовленістю з батьком, мати дитини тільки у визначений п. 6 та час має право приїхати за місцем проживання дитини або інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути дитину у визначене між батьками місце»;

- пункт 19 викласти у такій редакції: «під час перебування дитини з матір`ю один раз на добу інформувати батька дитини про місце знаходження дитини та стан дитини та про місце повернення дитини та точний час такого повернення»;

- пункт 24 викласти у такій редакції: «спілкування з дитиною за телефоном, SKYPE, та за допомогою інших засобів) з 17 00 до 18-00 години коли дитина перебуває з матір`ю не більше 30 хвилин до 7 років, і не більше 1 години до 14 років, після 14 років як вирішіть сама дитина»;

- пункт 26 викласти у такій редакції: «батьки домовились, що кожен з батьків має право залучати до виховання дитини членів своєї родини, вибір навчального закладу чи дошкільного закладу узгоджується між батьками спільно з урахуванням віку дитини та її особливостей та здібностей»;

- пункт 27 вказаного договору видалити (як такий що порушує право кожної із сторін на особисте життя та особисту недоторканість, права батьків є рівні і кожна зі сторін не може втручатися у способи та методи виховання дитини в тому числі умови проживання);

- пункт 29 викласти у наступній редакції: «у випадку виникнення суперечок та спірних ситуацій щодо виховання дитини, сторони мають право на власний розсуд залучати відповідних спеціалістів, у випадку не досягнення згод звернутися до суду чи служби у справах дітей, такі права матері чи батька обумовлені законодавством України»;

- пункт 30 викласти у наступній редакції: «кожен із батьків має чітко обумовлений час виховання дитини, другий із батьків не має право наполягати на збільшення проводження часу з дитиною за рахунок часу іншого, це є правом батьків, а не обов`язком віддавати свій час визначений договором іншому з батьків»;

- пункт 37 викласти у наступній редакції: мати зобов`язана на вимогу Батька, не частіше раз на 3 місяці, надавати на електронну пошту інформацію (звіт) про цільове використання аліментів сплачених батьком.

Рішенням Дніпровського районного суду містаКиєвавід 18 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачка ОСОБА_4 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу доказам, наданим відповідачем, не урахувавши докази позивачки, зокрема, висновок психолога ОСОБА_5 та висновок Органу опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві, не розглянув клопотання позивачки щодо призначення судової експертизи.

Вказує, що висновок суду про відсутність підстав для зміни умов договору, є хибним, таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргувідповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні взяли участь представниця позивачки адвокат Філоненко Я.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час га місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11).

22.02.2021 року сторони у справі уклали нотаріально посвідчений договір, яким узгодили місце проживання дитини, умови здійснення права на особисте виховання дитини того з батьків, хто буде проживати окремо та сплату аліментів на дитину.

Умовами договору визначено:

- Місце проживання дитини

2. Сторони узгодили залишити адресу реєстрації місця проживання дитини за адресою реєстрації місця проживання матері;

3. Сторони узгодили, що дитина буде проживати як у матері, так і у батька у відповідності до умов договору, які викладені нижче.

- Порядок здійснення батьківських прав

4. Сторони погодились, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що відповідає законодавству України;

5. Сторони узгодили, що батько та мати мають беззаперечне право зустрічатись, спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні, а також вчиняти усі необхідні дії щодо догляду за дитиною;

6. Сторони узгодили, що батько має право брати на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання по догляду за дитиною в наступний час: починаючи з 10 год. 00 хв. неділі (7 день тижня, вихідний день) до 09 год. 00 хв. середи (3 день тижня, робочий день). Сторони узгодили, що матір має право брати на своє виховання та виконувати всі необхідні зобов`язання по догляду за дитиною в наступний час: починаючи з 09 год. 00 хв. середи (3 день тижня, робочий день) до 10 год. 00 хв. неділі (7 день тижня, вихідний день). Сторони узгодили, що кожен з батьків має право брати на виховання та догляд дитину в інший строк, ніж передбачено цим пунктом договору, для чого батьки повинні завчасно узгоджувати місце, час та тривалість зустрічі дитини з батьком. При цьому, сторони повинні враховувати інтереси та потреби дитини у разі її хворобливого стану чи іншої необхідності, викликаної її інтересами;

7. Сторони мають право бачитися з дитиною у день народження дитини та під час новорічних свят (в період з 25 грудня по 13 січня щорічно);

8. Сторони узгодили, що в період перебування дитини на канікулах (в дитячому садочку, школі чи в вищому навчальному закладі інше) кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Сторони завчасно, не пізніше ніж за 7 (сім) днів до початку відповідних канікул, повинні узгодити умови, час та місце відпочинку або лікування дитини.

- Права та обов`язки сторін

9. Батько зобов`язаний:

10. за попередньою домовленістю з матір`ю, приїхати за місцем проживання дитини, або в інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та/або забрати дитину на виховання відповідно до умов цього договору та повернути дитину в визначений час у місце проживання матері, або інше місце, спеціально обумовлене батьками);

11. під час перебування дитини з батьком, за запитом матері, інформувати останню про місце знаходження дитини, час, коли батько поверне дитину додому (місце проживання матері);

12. піклуватися про дитину та забезпечувати її безпеку протягом всього часу, який дитина проводить з батьком;

13. розділяти всі необхідні додаткові витрати порівну із матір`ю щодо лікування, оздоровлення, відпочинку дитини тощо;

14. Батько має право:

15. проводити час з дитиною, брати її на виховання та виконувати інші дії щодо догляду за дитиною на умовах, встановлених цим договором;

16. спілкуватись (по телефону, SKYPE та за допомогою інших засобів зв`язку) з дитиною в період перебування дитини на вихованні у матері;

17. Мати зобов`язана:

18. за попередньою домовленістю з батьком, приїхати за місцем проживання дитини, або в інше місце, обумовлене батьками, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та/або забрати дитину на виховання відповідно до умов цього договору та повернути дитину в визначений час у місце проживання батька, або інше місце, спеціально обумовлене батьками;

19. під час перебування дитини з матір`ю, за запитом батька, інформувати останнього про місце знаходження дитини, час, коли мати поверне дитину додому (місце проживання батька);

20. піклуватись про дитину та забезпечувати її безпеку протягом всього часу, який дитина проводить з матір`ю;

21. розділяти всі необхідні додаткові витрати порівну із батьком щодо лікування, оздоровлення, відпочинку дитини тощо.

22. Мати має право:

23. проводити час з дитиною, брати її на виховання та виконувати інші дії щодо догляду за дитиною на умовах, встановлених цим договором;

24. спілкуватися (по телефону, SKYPE та за допомогою інших засобів зв`язку) з дитиною в період перебування дитини на вихованні у батька;

25. Спільні зобов`язання батьків:

26. сторони узгодили, що той із батьків, у якого на вихованні перебуває дитина та який вирішив в цей період передати дитину під нагляд третьої особи (няні тощо), зобов`язаний заздалегідь отримати на це відповідний дозвіл від іншого із батьків;

27. кожна сторона, у випадку наявності відповідного запиту іншої сторони, зобов`язана повідомити про умови проживання дитини, а також, у разі необхідності, надати доступ іншій стороні для перевірки таких умов;

28. у випадку виникнення суперечок або спірних ситуацій щодо виховання дитини, сторони зобов`язані звертатись до відповідних спеціалістів (психологів тощо), яких сторони зобов`язані обирати спільно;

29. батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором;

30. у разі бажання одного із батьків проводити більше часу із дитиною, ніж передбачено умовами даного договору, сторони зобов`язуються вирішувати такі питання шляхом переговорів та спільно домовлятись про такі дії з урахуванням інтересів дитини.

- Сплата аліментів на дитину

31. Сторони узгодили, що з дати підписання договору, встановлюється обов`язок батька щомісяця сплачувати на утримання дитини кошти в розмірі (одна четверта) частки від усіх доходів батька, отриманих в такому місяці, але не більше суми в 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. за один календарний місяць;

32. Розмір аліментів, який передбачений договором, може бути змінений виключно за згодою сторін;

33. Сторони узгодили, що аліменти на дитину, які сплачує батько, не повинні бути менші за встановлений в Україні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на день здійснення таких виплат;

34. Сторони узгодили, що аліменти повинні бути сплачені батьком у вигляді авансу, не пізніше 10 (десятого) числа (включно) кожного календарного місяця в якому виникає обов`язок сплати таких аліментів шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері поточний (картковий) рахунок, відкритий у фінансовій установі на території України, або іншим шляхом за домовленістю сторін;

35. Аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за відповідним цільовим призначенням;

36. Мати зобов`язана надавати батьку реквізити відповідних рахунків, на які необхідно сплачувати аліменти, а у випадку сплати аліментів готівкою, надавати батьку, на його вимогу, відповідну розписку;

37. Мати зобов`язана на вимогу батька надавати останньому інформацію (звіт) про цільове використання аліментів, сплачених батьком;

38. Сторони підтверджують, що вони зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини (навчання в відповідних закладах) поїздками на відпочинок (в тому числі за кордон), хворобою, каліцтвом інше).

- Заключні положення

39. Кожна сторона цього договору зобов`язується виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Сторона, що порушила зобов`язання за цим договором, повинна невідкладно усунути ці порушення;

40. Всі спори, що можуть виникати в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору повинні вирішуватись сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України;

41. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку;

42. Сторони стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не приховує іншого правочину і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе визначені цим договором юридичні наслідки;

43. З усіх інших питань, що не врегульовані цим договором, сторони керуються чинним законодавством України;

44. Цей договір є укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту досягнення дитиною повноліття;

45. В цьому договорі міститься весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмету договору, тому всі інші письмові та усні домовленості і зобов`язання, прийняті сторонами до підписання цього договору, відміняються і стають недійсними після його підписання;

46. Цей договір складено та посвідчено у трьох примірниках, один, з яких, залишається в справах ПНКМНО Гобанової Л.В., а інші два для сторін договору (Т. 1, а.с. 13-16).

На підтвердження своїх вимог стороною позивача долучено до позову медичну документацію згідно якої, 28.11.2022 року дитині був встановлений діагноз - «закреп функціональний» та рекомендоване відповідне харчування, споживання достатньої кількості води, фізична активність тощо (Т. 1, а.с. 38-39).

25.05.2023 року дівчинці встановлений діагноз - «невротичний стан» та рекомендовано психологічну корекцію з сеансами сімейної терапії, чітке дотримання встановленого раніше режиму дня, що підтримує стабільний позитивний настрій дитини і є запобіжником формування стійких невротичних розладів. Призначені препарати: теноген дитячий, кардонат, омега-3 (Т. 1, а.с. 109).

06.06.2023 року дівчинці встановлений діагноз - «невротичні реакції» та рекомендовано психологічне консультування і корекція, чітке дотримування режиму дня, що підтримує стабільний позитивний настрій і є запобіжником формування стійких невротичних розладів. Призначені препарати: теноген дитячий, кардонат (Т. 2, а.с. 14).

Згідно висновку за результатами психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.07.2023 року виготовленого психологом ОСОБА_7 на за мовлення позивачки, у дитини є індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів та створення особливих умов навчання та виховання. У дитини виявлено ознаки невротичного стану, обумовленого тривалими експериментальними емоційними переживаннями через незадоволення базової потреби будь-якої дитини для її нормального психічного розвитку, а саме - потреби у стабільності, порядку й передбачуваності світу. Зазначені переживання дитини обумовлені її тривалим життям в умовах підвищеного рівня внутрішньо сімейної конфліктності у родині; постійною зміною місця проживання; непослідовністю педагогічних прийомів виховання, суперечливістю вимог, стилів виховання, які реалізують стосовно дитини дорослі, які опікуються нею. У своїй сукупності зазначені особливості соціальної ситуації розвитку дитини є надмірним навантаженням (дистресом) для усіх систем її організму. Успішність лікування невротичного стану, нормативний психічний розвиток передбачає захист дитини від стресових ситуацій та хвилювань; спілкування дитини з тими, хто пропонує виключно прийняття та співучасть; може забезпечити дитині фізичну та психологічну досяжність; переживання стабільності (безпеки) і повторюваності (передбачуваності), які у своїй сукупності дають можливість переживати стан суб`єктивного психологічного благополуччя. Соціально-підтримуюче оточення для дитини створює матір, яка встановила таку ієрархію стосунків, яка відповідає потребам та інтересам розвитку дитини. Відсутність у дитини місця постійного проживання через дію договору про місце її проживання від 22.02.2021 року призвела до дисрегуляції психічної діяльності дитини. Неузгодженість виховної поведінки (прийомів виховання, суперечливість батьківських вимог, стилів виховання) батьків, обсяг участі у догляді та вихованні дитини бабусі, призвели до втрати дитиною переживання стану суб`єктивного благополуччя. Ознак, що дозволяють припустити вплив матері на формування у дівчинки негативної думки про батька не виявлено. У дитини не виявлено психологічних ознак підвищеної схильності до фантазування. Зміст розповідей дитини про дії, події її життя, не суперечать один одному. Емоційні переживання дитини виявлені нею під час розповіді, відповідають змісту події та позиції пасивного учасника події (Т. 1, а.с. 134-151).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.12.2023 року, емоційна сфера дитини не стійка та характеризується вразливістю; сформована емоційна прив`язаність дитини, як до матері, так і до батька; дівчинка відкрита до спілкування та взаємодії з обома батьками; дитина має задоволену потребу у підтримці, турботі з боку батька і матері; визначена активна позиція матері та батька в житті доньки; у дитини формується внутрішня тривога та напруженість; на даний час дитина потребує стабільної участі обох батьків, щоб мати та батько знайшли спільну мову між собою у вирішенні даної ситуації. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що договір про місце проживання дитини, про умови здійснення права на особисте виховання дитини того з батьків, хто буде проживати окремо, про сплату аліментів на дитину від 22.02.2021 року не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а.с. 198 - 200).

Разом з цим, за змістом відповіді Міського центру дитини від 08.12.2023 року, визначено, що дитина залучена в конфлікт, проте прагне відмежуватися від непорозумінь дорослих між собою, прагне отримувати спокій та розуміння з боку обох батьків. За результатами роботи зроблено висновок: емоційна сфера Леї нестійка та характеризується вразливістю; сформована емоційна прив`язаність ОСОБА_8 , як до матері, так і до батька; дівчинка відкрита до спілкування та взаємодії з обома батьками; ОСОБА_9 має задоволену потребу у підтримці, турботі з боку батька і матері; визначена активна позиція матері та батька в житті доньки; у дитини формується внутрішня тривога та напруженість; на даний час ОСОБА_9 потребує стабільної участі обох батьків, щоб мати та батько знайшли спільну мову між собою у вирішенні даної ситуації. (Т. 2, а.с. 112-114).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.08.2024 року, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітньою донькою: перші та треті вихідні місяця з п`ятниці - 19-00 год. по неділю 19-00 год.; другий та четвертий тиждень місяця: понеділок, середа, п`ятниця - з 18-00 год. до 21-00 год.; а у перший та третій тиждень місяця: понеділок, середа - з 18-00 год. до 21-00 год. (Т. 2, а.с. 86-88).

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2023 року представниця позивачки зверталась до Служби у справах дітей та Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві із заявами про повернення дитини до місяця проживання та припинення порушення прав дитини, а також встановлення місця перебування дитини та її стану (Т. 1, а.с. 184-187).

У грудні 2023 року представник позивача зверталась до начальника служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо порушення прав дитини її батьком (Т. 1, а.с. 203-208).

04.09.2024 року відповідач звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та її повернення (Т. 2, а.с. 115).

09.09.2024 року відповідач звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно призначення повторного засідання, обстеження умов проживання дитини та вжиття заходів щодо припинення перешкоджання спілкуванню батька з дитиною (Т. 2, а.с. 122-124).

За змістом характеристики ТОВ «Кристал Едюкейшн Груп», ОСОБА_10 є вихованкою ДНЗ «Розумка» з червня 2022 року. ОСОБА_9 у садочку зарекомендувала себе, як відкриту, дружелюбну, веселу дитину, яка з усіма знаходить контакт та часто проявляє лідерські якості у групі. Батько ОСОБА_2 демонструє високий рівень емоційної підтримки та теплоти, завжди готовий слухати та відповідати на питання своєї доньки. Він активно бере участь у житті садочка та заохочує розвиток дитини, з іншими дітьми він привітний та доброзичливий(Т. 1, а.с. 220).

Згідно зі ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків (ст. 157 СК України).

За змістом ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Наведені норми Сімейного Кодексу України передбачають можливість врегулювання між батьками дитини питань виховання, спілкування, місця проживання та сплати аліментів за домовленістю і на підставі укладеного між ним нотаріально посвідченого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на те, що дитина у час відведений батьку проживає не з ним, а з бабусею, яка її виховує, чим порушується переважне право на виховання дитини батьками, сторона позивача належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами таких обставин не довела, надавши суду лише фрагментарні дані, з яких неможливо зробити обґрунтований висновок про тривале систематичного проживання дитини у бабусі. Такі фрагментарні дані не підтверджують порушення прав батьків на переважне виховання, адже згідно ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні, а батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Позивачка не надала суд належних та допустимих доказів, що баба, маючи законне право на спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні використовує його таким чином, що її права на виховання/спілкування фактично переважають права батьків (матері) на виховання дитини та спілкування із нею.

Доказами не підтверджено і те, що під час перебування дитини на вихованні батька або баби дитина не відвідує гуртків, не здійснюється розвиток її здібностей, навичок та вмінь, що батько та бабуся не дотримуються рекомендацій лікарів, неправильно годують, вчиняють до дитини насильство у будь-якій формі.

Отже, апеляційний суд погоджується, що належних доказів порушення відповідачем умов договору, які б свідчили про необхідність внесення в нього змін матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи позивачки, що встановлений договором графік впливає на психіку дитини у зв`язку з рівним проживанням в різних місцях і тому не відповідає інтересам дитини.

Так, зі змісту наданих позивачкою медичних документів, у яких дитячим неврологом дівчинці були встановлені діагнози «невротичний стан», «невротичні реакції» вбачається, що анамнез хвороби був здійснений зі слів матері і у них немає встановлених лікарем даних про те, що саме стало підставою виникнення відповідних станів, тому причинно-наслідкового зв`язку між встановленим договором графіком та діагнозами не вбачається.

Виконання рекомендацій лікаря про чітке дотримання для дитини розпорядку дня не може досягатись за рахунок внесення змін у договір шляхом звуження передбачених ним прав батька, а навпаки дотримання умов цього договору щодо обов`язку батьків піклуватись про стан дитини є запорукою виконання таких рекомендацій.

Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою суду першої інстанції висновків органу опіки та піклування, оскільки вони прийняті, зокрема, на підставі результатів роботи проведеної Міським центром дитини, висновки якої знайшли своє відображення у листі від 08.12.2023 року, у якому немає жодних пересторог з приводу не відповідності спільної опіки батьків інтересам дитини, неможливості проживати почергово у обох батьків, будь-яких негативних впливів батька на дитину, а навпаки зазначено про прихильність дитини до обох батьків та необхідність обох батьків мати однакову присутність у житті дитини. Орган опіки не врахував, що дитина з 2021 року має графік проживання та спілкування з батьками, який установлений спірним договором, і зазначаючи про вік та стать дитини, без будь-яких додаткових обґрунтувань орган опіки пристав на позицію матері визначивши графік на користь останньої та звузивши відповідні права батька фактично за гендерною ознакою.

Суд першої інстанції також зауважив, що визначений органом опіки та піклування графік спілкування батька з дитиною не відповідає позовним вимогам, натомість суд має діяти в межах позовних вимог, як про це зазначено у ст. 13 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіряючи доводи позовної заяви в межах заявлених вимог, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї ВО КМР (КМДА) та відхилив висновок психолога ОСОБА_7 , оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_7 має вузьку спеціальність саме дитячого психолога. Крім того, до роботи з дитиною вказаний психолог була залучена позивачкою, під час проведення психологічного дослідження отримала пояснення матері дитини, працювала з самою дитиною, натомість батько дитини до роботи не залучався, його пояснень отримано не було. При цьому, Міський центр дитини є державною, незалежною установою, а проведена ним робота базувалась, як на роботі з дитиною особисто, так і на консультаціях з обома батьками та дослідженні психологічного стану дівчинки у присутності батьків, що вказує на об`єктивність та достовірність результатів дослідження проведених зазначеним центром.

У вказаному дослідженні відсутні будь-які висновки про негативний вплив батька на дитину чи його неправильну поведінку у спілкуванні з дитиною, про неузгодженість виховної поведінки батьків та надмірний обсяг участі бабусі у вихованні онуки, про невідповідність встановленого у договорів графіку інтересам дитини тощо, як про це зазначено у висновку психолога ОСОБА_7 .

Порівнявши зміст висновків Міського центру дитини та психолога ОСОБА_7 суд першої інстанції установив, що вони є суперечливими, містять взаємовиключні висновки, тому як належний, допустимий та достовірний доказ суд урахував саме результати психологічного дослідження здійснені Міським центром дитини.

Крім цього, слід зазначити, що інститут спільної батьківської опіки застосовується у більшості розвинених країн світу, де принцип рівності прав батьків щодо дітей існує не лише у законодавчих актах, а й на практиці.

В українській судовій практиці Верховний Суд у своїй постанові від 16.02.2024 року в справі №465/6496/19 застосував модель спільної батьківської опіки над дітьми, визнавши, що почергове проживання з кожним із батьків по два тижні відповідає інтересам дітей.

В межах справи, що переглядається, як батько, так і мати належно ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, батько має позитивні характеристики, а негативних характеризуючих даних матері судом не встановлено, як і не встановлено зловживання батьками спиртними напоями чи наркотичними засобами, батьки забезпечені належними умовами для виховання і розвитку дитини, яка має прихильність та емоційну прив`язаність до обох батьків.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що збільшення часу виховання та спілкування з дитиною на користь матері буде мати більш позитивний вплив на дитину.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір, як і раніше, співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Згідно загального коментаря №14 від 29 травня 2013 року Комітету ООН з прав дитини, в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме в інтересах дитини, буде рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки вагомих причин розлучити батька з дитиною шляхом встановлення йому меншого часу для виховання дочки, ніж це передбачено умовами спірного договору, суд не установив.

Дитина має відповідний графік тривалий час і зменшення такого часу для спілкування із батьком може призвести до додаткового стресу в умовах конфлікту між її батьками, які як відповідальні особи та батьки, мають знайти порозуміння та не виявляти свої негативні емоції в присутності дитини, а спрямувати свої зусилля на дотримання умов договору без вираження конфлікту, що сприятиме належному психологічному стану дитини.

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що і батько, і матір мають бажання і можливість виховувати дитину у рівній мірі, посилання позивачки на необхідність зменшення саме участі батька у вихованні дитини є необґрунтованими. Разом з цим, суд встановив, що обоє з батьків є належними вихователями і відсутні достатні підстави для звуження їх прав, які передбачені спірним договором.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що такі вимоги є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

АпеляційнускаргуЧепуриКатериниПетрівни, яка подана адвокатом ФілоненкоЯноюВ`ячеславівною,залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду містаКиєвавід 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено19березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова