УХВАЛА

18 березня 2025 року

м. Київ

справа № 761/17913/24

провадження № 61-2756ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного агентства водних ресурсів України, Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого

2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Громадська організація «Проти придурків та ідіотів»,

про відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року. У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних рішень випливає, що підставою повернення позовної заяви ОСОБА_1 слугувало те, що заявником не було виконано вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року, якою позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку із відсутністю у позовній заяві відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету третьої особи у справі. Крім того, до позовної заяви не було додано доказ надсилання третій особі копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.

Підтримуючи позицію суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що ухвала про повернення позовної заяви є такою, що відповідає вимогам законодавства, оскільки частиною першою статті 177 ЦПК України чітко передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються

до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Частиною третьою статті 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись вказаними приписами процесуального законодавства, а також, встановивши факт невиконання приписів процесуального законодавства щодо форми і змісту позовної заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її повернення.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви закріплені процесуальним законодавством, є чіткими, зрозумілими та вичерпними.

Оскільки заявник не надав доказів направлення позовної заяви усім учасникам справи, як того вимагає процесуальне законодавство, у суду першої інстанції були відсутні підстави для вирішення питання про прийняття вказаного документу

до розгляду та відкриття провадження. Невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху у встановлений судом строк є підставою для його повернення позивачу.

Зокрема Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Walchli v. France», заява № 35787/03, рішення від 26 липня 2007 року, пункт 29»; «ТОВ «Фріда» проти України», заява № 24003/07, рішення від 08 грудня 2016 року, пункт 33 наголошував, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Отже, не доцільно розцінювати чіткі вимоги до переліку документів, які додаються до позовної заяви, як обмеження доступу до суду, зокрема у справі «Пелевін проти України», заява N 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, пункт 27 ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Отже, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга

є необґрунтованою.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня

2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, Державної Казначейської служби України, третя особа, яка

не заявляє самостійних вимог, Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник