Справа №345/561/25
Провадження № 2/345/525/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 . Чоловіку на час смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за ним як за головою колгоспного двору. Після смерті чоловіка все належне йому майно успадкувала по заповіту їхня дочка відповідач по справі ОСОБА_2 . Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року (справа № 345/3454/24) за ОСОБА_2 було визнано право власності на спадкове майно батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_2 . Зазначила, що згідно цього рішення житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 після ліквідації колгоспних дворів та вибуття з домогосподарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , стало належати її чоловіку ОСОБА_6 та їй відповідно по 1/2 частки кожному. Зазначила, що даним рішенням фактично визначено розмір часток у праві спільної сумісної власності колишніх членів колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Належна їй частка частини домоволодіння за вказаним рішенням залишилася неохопленою, у зв`язку з чим вона не має змоги зареєструвати її право власності на 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2025 р. підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка всудове засіданняне з`явилася,однак подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити (а.с. 40).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, однак подали суду заяви, в яких вказують, що позовні вимоги визнають повністю, а розгляд справи просять проводити без їх участі (а.с. 29, 33, 36, 44).

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідачами по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 02.06.2022 р. (а.с. 9).

ОСОБА_6 на час смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за ним як за головою колгоспного двору згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.08.1990 року, та зареєстрований в Івано-Франківському БТІ за реєстровим № 75 в реєстрову книгу № 1. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.08.1990 року та довідкою Івано-Франківського ОБ ТІ № 00464 від 30.01.2024 року (а.с. 15, 14).

Коли позивачка звернулася до державного реєстратора, то їй в проведенні реєстраційних дій було відмовлено в зв`язку з тим, що заявником не подано оригінал свідоцтва про право власності від 10.08.1990 р., в поданих документах не вказані інші співвласники, не можливо встановити їх особи, та яку саме частку потрібно зареєструвати (відповідь державного реєстратора прав на нерухоме майно Коваленка В.С Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області від 30.01.2025 року № 76913133 а.с. 17).

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року (справа № 345/3454/24) за ОСОБА_2 було визнано право власності на спадкове майно батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_2 . Судове рішення набрало законної сили 14.10.2024 р. (а.с. 19-22).

Судом встановлено, що на час усуспільнення (15.04.1991), в колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_1 , проживали: чоловік позивачки ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 , дочка позивачки ОСОБА_3 , діти дочки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , чоловік дочки ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дана обставина підтверджується довідкою Кадобнянського старостинського округу № 52/16-12 від 04.06.2024 (а.с. 16).

Дочка позивачки ОСОБА_3 , діти дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ,чоловік дочки ОСОБА_7 , з домогосподарства по АДРЕСА_1 , вибули в господарство № 1087 по АДРЕСА_3 01.01.1993 року.

З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування.

Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Так право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року проживали в ньому і брали участь у веденні спільного господарства. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб.

В цьому випадку станом на 15.04.1991 р. в колгоспному дворі згідно виписки з погосподарської книги проживали члени колгоспного двору в кількості 6 (шістьох) осіб.

З введенням Закону України «Про власність» згідно ст.ст. 17, 18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 перетворилась у спільну сумісну власність всіх 6 (шістьох) осіб.

Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників.

Та як згідно ст. 370 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) частки є рівними, то у цьому випадку всім 6 (шістьом) власникам спільної сумісної власності, станом на 1991 рік належало по 1/6 частки будинку, а відтак ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було визначено по 1/6 частки будинковолодіння у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору.

У рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року (справа № 345/3454/24) суд прийшов до висновку, що, оскільки члени колишнього колгоспного двору свої частки в трирічний термін не витребували, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 після ліквідації колгоспних дворів та вибуття з домогосподарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , став фактично належати ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , відповідно, по 1/2 частині кожному.

Згідно технічного паспорта № 8774 від 30.01.2024 будинковолодіння по по АДРЕСА_2 складається з: «А» - житловий будинок , «Б» - літня кухня, «В» - стайня , «Г» - стодола, «Д» - шопа, «Е» - туалет, «Є» - погріб, «Ж» - навіс, «З» - навіс, №1- ворота, № 2,3 - огорожа , № 4 криниця (а.с. 10-12).

Згідно довідки від 03.06.2024 № 8774 інвентаризаційна вартість будинковолодіння по по АДРЕСА_2 складає 165 200 грн. (а.с. 13).

Згідно ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Разом з тим, роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказують на те, що «положення ст. 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство.»

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: - право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачами (в тому числі ОСОБА_2 , за якою рішенням суду визнано право власності на спадкове майно батька на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 ) позов визнано повністю, а матеріалами справи доведено право позивача на 1/2 частину зазначеного домоволодіння, то суд приходить до висновку, що є усі підстави щодо визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 за позивачем.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: