ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Кам`янська міська рада Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

15 січня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , як позивача за зустрічним позовом, про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої посилався на те, що предметом позову є визначення місця проживання дитини, та до винесення у справі рішення позивач позбавлений можливості спілкування з дитиною.

Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу без присутності матері ( ОСОБА_1 ) з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до встановленого рішенням № 215 Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 24.05.2024 графіку, а саме: понеділок з 16.00 до 18.00 щонеділі; середа з 16.00 до 18.00 щонеділі; неділя з 09.00 до 19.00 щонеділі; на наступний день після дня народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.00 до 19.00; в день народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 09.00 до 15.00; в день народження бабусі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 09.00 до 15.00; 01 січня з 12.00 до 02 січня 12.00; - 07 січня з 12.00 до 18.00; Великдень 1 день (понеділок) з 09.00 до 18.00; один тиждень влітку для оздоровлення дитини щороку без присутності матері ( ОСОБА_1 )

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2025 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 , надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу без присутності матері ( ОСОБА_1 ) з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до встановленого рішенням №215 Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 24.05.2024 графіку, а саме: понеділок з 16.00 до 18.00 щонеділі; середа з 16.00 до 18.00 щонеділі; неділя з 09.00 до 19.00 щонеділі; на наступний день після дня народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.00 до 19.00; в день народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 09.00 до 15.00; в день народження бабусі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 09.00 до 15.00; 01 січня з 12.00 до 02 січня 12.00; - 07 січня з 12.00 до 18.00; Великдень 1 день (понеділок) з 09.00 до 18.00; один тиждень влітку для оздоровлення дитини щороку без присутності матері ( ОСОБА_1 )

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 16 січня 2025 року, як незаконну та не обґрунтовану, а також відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Зазначає, що заява ОСОБА_2 є необґрунтованою, оскільки не містить беззаперечних доказів з приводу того, що мати чинить перешкоди батькові дитини бачитись із останньою, а також доцільність забезпечення позову шляхом надання можливості побачень із дитиною з огляду на характер спірних правовідносин.

Також зазначає, що зустрічна позовна заява до неї не надходила та суд першої інстанції не виносив ухвалу про відкриття провадження за зустрічною позовною заявою.

Крім того звертає увагу, що суд першої інстанції при обґрунтуванні доцільності вжиття заходів забезпечення позову посилався на рішення виконкому №215, однак помилково зазначив рік 2024 замість правильного 2023. Також суд першої інстанції не звернув увагу, що у рішенні №215 було зазначено, що зустрічі дитини з батьком повинні проводитись за погодженням з матір`ю. Вважає, що зазначені вимоги заяви про забезпечення позову є підставою для звернення до суду із окремою позовною заявою, а не із зазначеною вище заявою.

Сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явилась ОСОБА_1 та її представник адвокат Єсіпова К.В..

Інші сторони у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повісток в електронному кабінеті органу опіки та піклування, а також конверт із відміткою АТ «Укрпошти» про причини не вручення судової повістки ОСОБА_2 «адресат відсутній за вказаною адресою», однак сторони не повідомляли про зміну свого місця проживання. Також повістки направлені позивачу та відповідачу у вигляді СМС (а.с. 141 зворот).

Від служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Від представника ОСОБА_1 14.03.2025 року надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії матеріалів виконавчого провадження по виконанню оскаржуваної ухвали щодо забезпечення позову та постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності від 16.01.2025 року з тих підстав, що зазначені документи були отримані після винесення оскаржуваної ухвали.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав, передбачених нормами ЦПК України, для прийняття до уваги та надання відповідної оцінки долученим доказам у вигляді копії матеріалів виконавчого провадження по виконанню оскаржуваної ухвали щодо забезпечення позову та постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності від 16.01.2025 року,оскільки в даному випадку виникли обставини, які об`єктивно не залежали від заявника.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та визначаючи графік побачень із дитиною, суд першої інстанції виходив із того, що доводи ОСОБА_2 за зустрічним позовом та долучені докази дають підстави вважати про наявність між сторонами спору та наявність загрози у майбутньому не виконання чи утруднення виконання рішення суду, а зазначений спосіб забезпечення буде сприяти якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому. Зокрема, не допускається забезпечення позову шляхом заборони органам управління юридичних осіб приймати рішення, виконувати статутні функції, здійснювати господарську діяльність.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спір між сторонами виник з приводу місця проживання дитини. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про місце проживання дитини та встановлення спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.

Судом не встановлена та заявником не доведена наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. Заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову таким чином фактично вирішує спір по суті, що суперечить вимогам процесуального законодавства (ч.10 ст. 150 ЦПК України), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про забезпечення позову таким шляхом і не врахував, що заява про забезпечення позову таким чином може бути предметом окремого позову.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом визначення графіку побачень із дитиною у справі про визначення місця проживання дитини, яке з огляду на характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову не відповідає меті, з якої вживаються заходи забезпечення позову, а саме - запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення в майбутньому. Вказані в заяві про забезпечення позову підстави лише свідчать про наявність між сторонами спору, а не утруднення виконання рішення про визначення місця проживання дитини.

За встановлених обставин підстав для забезпечення позову шляхом визначення графіку побачень із дитиною не вбачається.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам процесуального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Судді: