Провадження № 2-др/202/20/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткове)

18 березня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 202/15088/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/15088/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за результатом розгляду якої 11 березня 2025 рок ухвалено рішення.

12 березня 2025 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Трофімов Д.Ю. відповідно до якої останній зазначив, що під час ухвалення рішення по справі не було вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, а тому просив ухвалити додаткове рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 гривень.

В судове засідання учасники не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяв повідомлялись належним чином.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За вказаних обставин,з підстав,передбачених ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи № 202/8006/23, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року, ухваленому за результатом розгляду справи № 202/15088/24, задоволено позовні вимоги, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 03 грудня 2020 року, який зареєстровано в реєстрі за № 5485, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , заборгованості за кредитним договором за Кредитним договором 94/07-Ф від 27.12.2007 року в загальному розмірі 141414,92 гривень. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал, на користь ОСОБА_1 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 969,00 гривень.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України).

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

У позовній заяві представник ОСОБА_1 визначив передній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та заявив клопотання про стягнення даних витрат з відповідача.

При цьому, докази на підтвердження розміру понесених Мироновим О.Г. судові витрати, пов`язані із розглядом справи № 202/15088/24, подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наданих представником позивача доказів встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Трофімовим Дмитром Юрійовичем укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 17/09/2024 від 17.09.2024 року, додаткову угоду до Договору від 20.12.2024 року.

Відповідно до п.п. 6, 9 Додаткової угоди від 20.12.2024 року до Договору № 17/09/2024 про надання правової допомоги,правова допомога вважається наданою та такою, що підлягає сплаті після підписання Акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами. Надана правова допомога підлягає оплаті протягом 3 днів.

Обсяг та вартість виконаних робіт за Договором визначений сторонами в акті приймання-передачі наданої від 12.03.2025 року, згідно з яким сторони підтвердили, що роботи за Договором виконані в повному обсязі, а вартість послуг адвоката складає 5000,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень підготовка та подання позову; 2000,00 гривень представництво інтересів в суді.

В постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 визначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною,третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в ході судового розгляду справи по суті, подавав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу в якому зазначив, що з урахуванням середньої заробітної плати в регіоні в якому працює адвокат позивача, витрати на його послуги складають 357,71 гривень. Також, представник відповідача вказав на відсутність у справі доказів, які б підтверджували оплату послуг адвоката, тобто дійсного понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Безпідставними є посилання на те, що позивачем не надано доказів на обґрунтування суми відшкодування правової допомоги, оскільки представник позивача, користуючись правом, визначеним ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надав їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, тощо.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суть спору, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання надання послуг та їх обсяг, те, що розгляд справи було здійснено за відсутністю сторін, а також позицію відповідача, представник якого заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 3000,00 гривень.

Саме таких розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає критеріям, закріпленим ЦПК України, зокрема, принципам співмірності, реальності та розумності судових витрат.

Відповідно до 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

З урахуванням наведеного, вимог діючого законодавства, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Д.Ю. та необхідності ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись ст. 127, 270, 280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 202/15088/24 задовольнити частково.

Ухвалити по цивільній справі № 202/15088/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, додаткове рішення наступного змісту.

Стягнути з Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дане додаткове рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії.

Додаткове рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про його перегляд, апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський