Провадження № 2/205/1186/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд: - зменшити розмір заборгованості по аліментах, які стягуються згідно судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.04.2018 року з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 до суми 50 000,00 грн. Зменшити розмір аліментів, а саме стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказав, що Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області судовим наказом № 263/4271/18 від 23.04.2018 року було стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. За відомою інформацією, відповідачка у справі у 2021 році вступила в нові шлюбні відносини та взяла прізвище нового чоловіка і стала ОСОБА_6 . Судовий наказ № 263/4271/18 від 23.04.2018 року відповідачкою було подано на примусове виконання Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції. Було відкрито виконавче провадження №56271068 від 26.04.2018 року та виконавчий орган самостійно здійснював стягнення із доходів позивача. 23.08.2024 року позивачем було отримано Розрахунок боргу по аліментах від 23.08.2024 року на загальну суму 90 337,28 грн., який було аргументовано тим, що він отримував дохід у військовій частині НОМЕР_1 та пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. За період серпень-вересень 2024 року із його доходів виконавчим органом в рахунок погашення заборгованості по аліментах було примусово стягнуто щомісячно по 15 199,09 грн., що склало половину щомісячного доходу, поставивши позивача в складні життєві умови. Відповідно до Розрахунку боргу по аліментах від 21.10.2024 року .Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції сума заборгованості із врахуванням примусово вирахуваних сум за серпень-вересень 2024 року складає 77 992,60 грн. З 31 серпня 2017 позивач проходив військову службу у відповідних військових частинах Збройних Сил України. За станом на 2022 рік проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 19 квітня 2022 року отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне сліпе осколкове торакоабдомінальне поранення справа під час виконання обов`язків військової служби і бойового завдання. Отримане поранення зумовило ушпиталення позивача до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечникова» у період з 20.04.2022 по 27.04.2022 року, подальшого лікування в КНП «Віницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова ВОР» з 28.04.2022 року по 15.05.2022 року, з 27.10.2022 по 11.11.2022 року в ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України». 20.03.2023 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності. 10.08.2021 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_8 . Дружина, ОСОБА_9 , перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку, отримуючи щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. Інших доходів не отримує. Таким чином, у позивача на утриманні з 21.07.2023 року перебуває дружина і донька, а також стягуються аліменти на утримання сина. Після ухвалення судового наказу від 23.04.2018 року у нього змінився сімейний стан і матеріальний стан, крім того погіршився стан здоровя у зв`язку з пораненням, що призвело до встановлення інвалідності.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 листопада 2024 постановлено передати зазначену справу за підсудністю на розгляд Ленінському районному суду м. Дніпропетровська, куди остання надійшла 18.12.2024.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 прийнято до свого провадження та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В матеріалах справи міститься заява позивача, про розгляд справи у його відсутність.

Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Згідно п. 19 Розділу XIII "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України) особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Відповідно до 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 23.04.2018 року судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 квітня 2018 року.

Позивач ОСОБА_3 є також батьком малолітньої: ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_12 10.08.2021 року, про що Лівобережним районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Маріуполі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Харків), було зроблено відповідний актовий запис №616. Після укладення шлюбу, ОСОБА_12 змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».

Відповідно Листа Калміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління МЮУ за №24498/17 від 06.08.2024 року, зазначено, що 26.04.2018 року згідно заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Аліменти на користь стягувача у виконавчому проваджені перераховуються на банківський рахунок в АТ «А-Банк», отримувач ОСОБА_2 . Боржник отримував дохід у ТОВ «Метінвест МРМЗ». 02.05.2018 року направлено на підприємство на виконання постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Боржник отримував дохід у віськовій частині НОМЕР_4 . 25.11.2021 року направлено у військову частину на виконання постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію. Та інші доходи боржника. Боржник отримує пенсію В ГУ ПФУ в Донецькій області. 17.04.2024 року направлено на виконання постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію. Надати помісячний розрахунок заборгованості по аліментам за період з 2018 по 2024 р. не має можливості, так як матеріали виконавчого провадження залишились у місті Маріуполі Донецької області. У зв`язку з чим, було зроблено запити на підприємства, на яких боржник отримував дохід.

Постановою державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Черниш О.І. 26.04.2018 року було відкрито ВП №56271068, щодо стягнення з боржника ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 2011 р.н. на користь ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості № 56271068 від 23.08.2024 року Калміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 30.06.2024 року заборгованість по аліментам ОСОБА_3 становить 90 337,28 грн. (а.с. 9).

З листа розрахунку заборгованості № 56271068 від 21.10.2024 року Калміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що станом на 30.09.2024 року заборгованість по аліментам ОСОБА_3 становить 77 992,60 грн. (а.с. 10).

За період серпень-вересень 2024 року з доходів ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості по аліментах було примусово стягнуто по 15 199,09 грн., що склало 50 % доходу.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), встановлений статтею 195 СК України.

Відповідно до частини першої статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду зменшити суму заборгованості божнику по аліментам. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

В обґрунтування позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивач зазначив, що він з 31.08.2017 року проходив службу у відповідних військових Збройних Сил України. За станом на 2022 рік проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Позивач посилався на стан здоровя, оскільки він мав поранення, яке отримав 19.04.2022 року під час виконання бойових завдань, в період квітень 2022 - листопад 2022 р. проходив лікування.

Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії № 91 від 20.05.2022 року, ОСОБА_3 було проведено медичний огляд КНП «ХОЛ» ХОР. Зазначений діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Поранення пов`язане з проходженням військової служби. (а.с. 21).

З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 765766 від 04.04.2023 року ОСОБА_3 встановлена ІІІ група інвалідності з 20.03.2023 року по 01.04.2024 року (а.с. 26).

Отже доказів тривалої реабілітації від хвороби та призначене у зв`язку з цим лікування, позивачем не надано.

Крім того, як на підставу зменшення розміру заборгованості по аліментам, позивач зазначає важкий матеріальний стан позивача та нехватка коштів, так як в нього на утриманні перебуває його жінка ОСОБА_9 , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, донька - ОСОБА_8 , 2023 р.н., а також стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_14 , 2011 р.н.. Однак, будь-яких доказів щодо працевлаштованості або неможливості працевлаштуватися на роботу, позивачем не надано. Також і не надано суду доказів, необхідності нести витрати на лікування, після погіршення здоров`я позивача внаслідок захворювань, пов`язаних із проходженням військової служби. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості по аліментам, проте таких вимог позивачем заявлено не було.

Будучи на військовій службі ЗСУ, позивач отримував стабільно заробітну плату, позивачу було відомо про існування рішення щодо стягнення аліментів, що не заперечувалось стороною позивача, проте починаючи з березня 2023 року по березень 2024 року відповідні відрахування не здійснювались.

Періодичне перебування позивача на лікуванні, встановлення йому 04.04.2023 року третьої групи інвалідності та погіршення матеріального стану, оскільки натепер стягується 50% його доходу, може бути підставою для відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості за аліментами відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України, однак не для зменшення розміру заборгованості зі спалити аліментів.

Також суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_3 з проведеним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, він має право його оскаржити у встановленому законом порядку до суду.

Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, які можуть бути підставами для зменшення розміру заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, № 250,ст.35-36,§ 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Враховуючи викладене, а також враховуючи інтереси дитини, на утримання якої стягнуті аліменти для забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, позовні вимоги в частині зменшення розміру заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підляга є не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 зазначив, що відбулася зміна його сімейного стану, та стан його здоров`я.

Проте, само по собі народження дітей в другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки така обставина має доводиться належними та допустимими доказами, чого позивачем в ході розгляду справи здійснено не було.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, який неодноразово вказував, що саме по собі народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в розумінні положень ст. 192 СК України (постанови Верховного Суду: від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20, від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 22.07.2024 р. у справі № 688/4308/23).

Така зміна можлива в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно наданих доказів позивачем, позивач не позбавлений можливості працювати та отримувати дохід. Будь-яких доказів того, що позивач не може працювати та отримувати дохід, у зв`язку з стійкою тяжкою хворобою, або у зв`язку з іншими істотними обставинами позивачем не надано.

Позивачем також не надані докази про відсутність можливості працевлаштуватись, або поставлення на облік у центрі зайнятості.

Також матеріали справи не містять доказів про наявність адо відсутність у власності нерухомого або рухомого майна.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок не доведення позивачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення аліментів у вже визначеному розмірі.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Відповідно до вимог ст. 180, 192, 273 СК України, керуючись ст. 12, 13, 19, 48, 76-79, 81, 129, 130, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20 березня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.О. Бізяєва