Справа № 544/1731/24
пров. № 2/544/130/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участю секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ковтуна М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин по вул. Соборна,41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно. В подальшому за клопотанням позивача ухвалою суду від 24.10.2024 замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_2 та позивачем уточнені позовні вимоги.

Позивач в обґрунтування позову зазначила, що з 17 липня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2023 року розірвано. У період перебування у шлюбі сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 липня 2010 року Пирятинською державною нотаріальною конторою (реєстр. №1-2856), квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м. Вказане нерухоме майно було об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з договором про поділ спільного майна подружжя, посвідченим 29 січня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Михайліченко Т.М. (реєстр. №132) ОСОБА_1 (п.4.1. Договору) та ОСОБА_3 (п.3.1. Договору) набули права власності кожен на 1/2 ідеальну частину зазначеної квартири. Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 08 квітня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Запорожець І.П. (реєстр. №189) подарував 1/4 ідеальну частину зазначеної квартири своїй матері ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 13 вересня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Запорожець І.П. (реєстр. № 743) подарував 1/4 ідеальну частину зазначеної квартири своєму сину ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладені обставини квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності,

У відповідності до 4.1 ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Крім того, як передбачено ч.2 ст. 365 Цивільного кодексу України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Однією із необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Враховуючи технічні характеристики квартири, її розподіл в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору неможливий. Викладене підтверджується висновком фахівця з будівельно-технічних питань (довідка №2802 від 01.08.2024 року). З наведених вище обставин випливає, що виділити частки відповідачів у спільному майні неможливо.

Іншою умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є та, що річ є неподільною. Враховуючи, що розподіл квартири в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору неможливий, то належна сторонам квартира є річчю неподільною. Наступною умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є неможливість спільного володіння і користування майном. Внаслідок дій відповідачів ( ОСОБА_3 змінив замки у вхідних дверях квартири, а ОСОБА_1 не надає доступу до квартири, навіть застосовуючи фізичну силу) позивач позбавлена можливості володіти та користуватися належною їй частиною квартири. Іншою умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є та, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Враховуючи, що позивач в повній мірі відшкодовує вартість належних відповідачам ідеальних часток квартири, відповідачі мають у власності інші житлові об`єкти, то припинення за рішенням суду прав відповідачів на частки у квартирі не завдасть жодної шкоди інтересам останніх. На виконання вимог норм ст. 365 Цивільного кодексу України позивачем внесені на депозитний рахунок суду грошова компенсація вартості належних відповідачам ідеальних часток квартири.

Просив припинити право ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Припинити право ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири квартира АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м. Виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості частки, право на яке припинене, в розмірі 254910,20 грн., які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду. Виплатити ОСОБА_1 компенсацію вартості частки, право на яке припинене, в розмірі 254910,20 грн., які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Додатково вказала, що на мирне урегулювання відносин щодо права користування та розпорядження майном позивачем, відповідачі не йдуть. Пояснила, що відповідачка ОСОБА_1 чинити їй перешкоди у користуванні спільним майном, заселила туди свого знайомого чоловіка, які створюють неможливі умови для спільного проживання. Спільне проживання з нею неможливе. Водночас, остання має на праві власності інше житло у м. Полтава і припинення її частки у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди. Їх повнолітній син ОСОБА_4 у спірній квартирі наразі не проживає, навчається у м. Полтаві. Проте вона у разі припинення його права власності на його частку не заперечує щодо користування її майном та спільного проживання у квартирі. Вона пропонувала відповідачам інший варіант розподілу спірного майна, шляхом сплати їй компенсації її частки у нерухомості, однак відповідачі відмовилися і на такий варіант розподілу.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та пояснив, що припинення права на частки відповідачів не завдасть їм істотної шкоди, оскільки вони отримають компенсацію вартості своєї частки. При цьому вартість спірного майна стороною відповідачів жодними доказами не спростована. Вважає, що відповідач ОСОБА_1 вдається до маніпуляцій з житлом, навмисно погіршила свої житлові умови, подарувавши своє житло сину ОСОБА_3 і вселилася у квартиру, яка належала подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , щоб перешкоджати позивачці вільно користуватися своєю часткою.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що інше житло, право власності на яке зареєстроване на неї та знаходиться у м. Полтаві, фактично їй не належить, а належить її сину, який є військовослужбовцем. Квартиру вона переоформила на себе, щоб в разі можливої загибелі сина її в неї не відібрали. Будинок в селі, що належав їй на праві власності, вона подарувала сину, бо вона не може його утримувати самостійно. Крім того, вона хворіє і потребує належної медичної допомоги, якої в селі немає. Вважає, що позбавлення її житла завдасть їй істотної шкоди, а спільне користування квартирою з позивачкою можливе.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що він є студентом, власних доходів не має, наразі проживає в м. Полтаві, іншого житла на праві власності не має. Припинення права власності на належному йому частку позбавить його житла, а придбати інше житло за ті кошти, які пропонує йому виплатити позивач, неможливо. З матір`ю він не спілкується, але допускає спільне користування житлом.

Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуальногокодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно із правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-68ц14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №?908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пп. 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі №750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц, 02 листопада 2021 року у справі № 3/13236/16-ц.

Отже, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Як убачається з матеріалів справи, з 17 липня 2004 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області 26 жовтня 2023 року (а.с.7-8).

У період перебування у шлюбі сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 липня 2010 року Пирятинською державною нотаріальною конторою (реєстр. №1-2856), квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м (а.с.12-13). Вказане нерухоме майно було об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку 25.07.2024, вартість спірної квартири становить 1019640,54 грн (а.с.17-19). Стороною відповідача вартість спірної квартири іншими доказами не спростована, після роз`яснення їм судом наслідків невчинення процесуальних дій, клопотання про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості квартири відповідачі не заявляли.

06 серпня 2024 року ОСОБА_1 на рахунок отримувача ТУ ДСА в Полтавській області № НОМЕР_1 , були внесено грошові кошти в розмірі по 254910,20 грн у вигляді вартості частки майна кожного з відповідачів (а.с. 20,21).

Згідно з договором про поділ спільного майна подружжя, посвідченим 29 січня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Михайліченко Т.М. (реєстр. №132) ОСОБА_1 (п.4.1. Договору) та ОСОБА_3 (п.3.1. Договору) набули права власності кожен на 1/2 ідеальну частину зазначеної квартири АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 08 квітня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Запорожець І.П. (реєстр. №189) подарував 1/4 ідеальну частину зазначеної квартири своїй матері ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Крім того, ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 13 вересня 2024 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Запорожець І.П. (реєстр. № 743), подарував 1/4 ідеальну частину зазначеної квартири своєму сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-46).

Таким чином, на момент розгляду справи у суді співвласниками спірної квартири є ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Враховуючи технічні характеристики квартири, її розподіл в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників на три об`єкта з технічної точки зору неможливий, що підтверджується висновком фахівця з будівельно-технічних питань (довідка №2802 від 01.08.2024 року) (а.с.16).

Судом встановлено, що співвласники спірного житла ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Зокрема, факт неприязних відносин між сторонами сама відповідач ОСОБА_1 не заперечувала у судовому засіданні. Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 також зверталася з офіційними заявами до органів поліції щодо неправомірних дій відповідача щодо перешкоджання їй у користуванні спільною квартирою (а.с.23,24).

Виходячи з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі № 210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім?ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

Судом встановлено, що позивач іншого власного житла не має, а відповідач ОСОБА_1 , частка якої в спірному нерухомому майні є незначною, є власником іншої житлової квартири в АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м. (а.с.28-30). Доводи відповідача про те, що фактичним власником квартири є не вона, а її син, не спростовують тих обставин, що вона як власник цього житла позбавлена можливості проживати у ньому. Пояснення щодо причин, які змусили її оформити право власності щодо цієї квартири на свої ім`я, для суду є непереконливими та сумнівними. Крім того, відповідач у судовому засіданні підтвердила, що вона мала у власності житловий будинок в селі, однак для неї він був завеликий і вона подарувала його сину ОСОБА_3 . Таким чином, відповідач добровільно погіршила свої житлові умови.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 обґрунтованими, так як припинення частки відповідача на квартиру, яка складає , є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення права на частку, із виплатою її вартості, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Щодо вимоги позивачки про припинення права на частку у спільному майні відповідача ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Встановлено, що частка відповідача ОСОБА_6 у спільному майні становить 1/4 , є незначною і не може бути виділена в натурі. Водночас, ОСОБА_5 є членом сім?ї позивачки (її син) і спільне користування спірним майном є можливим. ОСОБА_5 є студентом, власних доходів не має, іншого житла у власності не має.

Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідач ОСОБА_5 іншого житла у власності не має, а тому позбавлення його права власності на вказане майно завдасть йому істотної шкоди, оскільки можливість придбання житла за вартість 1/4 частки квартири є досить сумнівним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачем вимога про стягнення з відповідачів на її користь понесених нею судових витрат не заявлялася, тому їх слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 263, 265, 280, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_3 ) на частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_4 ) право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м.

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_3 ) кошти за частку вказаного нерухомого майна, право власності на яку набуває ОСОБА_1 , в розмірі 254910 (двісті п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 20 коп, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок згідно квитанції № 61509602-1 від 06.08.2024 на р/р UA0015950, отримувач: СУД М.КИЇВ, код отримувача 26304855, Надавач платіжних послуг отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, призначення платежу сплата коштів (для частки майна, попередньо визнач. суми судових витрат), шляхом перерахування з депозитного рахунку ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_4 ) кошти в розмірі 254910 (двісті п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 20 коп, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок згідно квитанції № 61547275-1 від 07.08.2024 на р/р UA0015950, отримувач: СУД М.КИЇВ, код отримувача 26304855, Надавач платіжних послуг отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, призначення платежу сплата коштів (для частки майна, попередньо визнач. суми судових витрат) ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 19.03.2025.

Суддя О.О.Сайко