СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/1258/24
Провадження №2/547/95/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області, цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарським будівлями та земельної ділянки об`єктами права спільної сумісної власності подружжя сторін, припинення права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарським будівлями та земельної ділянки і залишення їх у власності відповідача, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарським будівлями та земельної ділянки,

представник позивача ОСОБА_1 адвокат О.Г.Аніщенко,

ВСТАНОВИВ:

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

26.11.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат О.Г.Аніщенко звернувся в електронній формі до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , про поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя сторін, яким просить:

1. Визнати житловий будинок з надвірними будівлями у складі: житловий будинок А-1 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., погріб Б, сарай В.в, сарай Г, вбиральня Д, гараж Ж, огорожа № 1, № 3, № 4, колодязь № 2, яма вигрібна № 5, колодязь пробойний № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

2. Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями у складі: житловий будинок А-1 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., погріб Б, сарай В.в, сарай Г, вбиральня Д, гараж Ж, огорожа № 1, № 3, № 4, колодязь № 2, яма вигрібна № 5, колодязь пробойний № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями у складі: житловий будинок А-1 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., погріб Б, сарай В.в, сарай Г, вбиральня Д, гараж Ж, огорожа № 1, № 3, № 4, колодязь № 2, яма вигрібна № 5, колодязь пробойний № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Визнати земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0410, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

5. Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0410, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 частку вказаної земельної ділянки.

6. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0410, цільове призначення "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд".

7. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору 2422,00 грн і очікувані витрати на правничу допомогу 40000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що вказане домоволодіння і земельна ділянка набуті сторонами під час їх перебування у шлюбі, а тому домоволодіння і земельна ділянка є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін. Позивача надавав письмову згоду на укладення відповідних правочинів як інший із подружжя сторін. У липні 2024 року відповідачка ініціювала судовий спір про виселення позивача з будинку вважаючи, що будинок є її одноосібною приватною власністю. Сторони не досягли згоди щодо поділу будинку і землі у позасудовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав повністю, просив уїв лити заочне рішення.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідачка у судові засідання не з`являлася, про які повідомлялася належним чином. За зареєстрованим місцем проживання не проживає. Суд не отримував відзив на позов, будь-яких заяв, клопотань тощо з боку відповідачки ні під час підготовчих судових засідань, ні під час розгляду справи по суті.

РУХ СПРАВИ

09.12.2024 відкрито провадження у справі.

14.02.2025 закрито підготовче провадження.

19.03.2025 проведено судове засідання з розгляду справи по суті.

Сторони у судові засідання не з`являлися, про яке повідомлялися належним чином. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності і за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує; надав на пропозицію суду копію державного акта щодо спірної земельної ділянки.

19.03.2025 судом ухвалено здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін та представника позивача.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, вислухавши представника позивача, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02.02.2016 шлюб між сторонами у справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Полтавської області 21.02.2004, актовий запис № 02 розірвано (а.с. 9).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.08.2008 відповідачка ОСОБА_2 (діючи за згодою чоловіка ОСОБА_1 (позивача)) придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці невстановленого розміру, що знаходиться у віданні Веселоподільської сільської ради та в цілому складається з житлового будинку А-І житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м., погрібу Б, сараю В,в, сараю Г, вбиральні Д, огорожі №1, колодязя № 2. Інвентаризаційна вартість будинку на 07.07.2008 становить 62075,00 грн (а.с. 10).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначений будинок зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2008, частка власності 1/1 (а.с. 11).

Згідно рішень виконавчого комітету Веселоподільської сільської ради від 19.09.2011 "Про дозвіл на будівництво гаража" і "Про дозвіл на реконструкцію житлового будинку", відповідачці ОСОБА_2 дано дозвіл на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також дозвіл на будівництво гаража за цією ж адресою (а.с. 15, 16).

Інформаційна довідка ТОВ "Експертне бюро "Рідний дім" від 28.11.2024 № 2205 та технічний паспорт від 18.11.2024, що складені на замовлення позивача ОСОБА_1 , засвідчили, що вказане домоволодіння наразі складають: житловий будинок А-1 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., погріб Б, сарай В,в, сарай Г, вбиральня Д, гараж Ж, огорожа № 1, № 3, 4, колодязь № 2, яма вигрібна № 5, колодязь пробойний № 6 (а.с. 16-19).

Згідно оцінки ФОП ОСОБА_4 від 18.11.2024 ринкова вартість вказаного житлового будинку і господарських споруд складає 84450,00 грн (а.с. 28).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0410 складає 143179,63 грн (а.с. 29).

Позовна заява вказує, що ця земельна ділянка була приватизована відповідачкою на підставі рішення Веселоподільської сільської ради від 13.04.2012 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 1).

На вимогу суду надано копію державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯМ № 696850, без дати, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0410, площа 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; власник відповідачка ОСОБА_2 ; підстава рішення Веселоподільської сільської ради від 13.04.2012 (а.с. 71, 72).

Складені судом запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відповідачки ОСОБА_2 вказують лише на реєстрацію за нею 25.01.2005 права власності на вказаний будинок. Реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0410, відомості державного реєстру не містять (а.с. 75-77).

Натомість Відділ № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на запит суду, листом від 14.03.2025 № 9-16-0.165-606/15-25 повідомив, що відповідачці ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯМ № 696850 зареєстрований 03.12.2012 (а.с. 80).

Відповідно до чинної із 01.05.2009 редакції ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за обставинами справи, сторони перебували у шлюбі упродовж 21.02.2004 15.02.2016; спірний житловий будинок придбано позивачкою за згодою відповідача 12.08.2008, тобто під час перебування сторін у шлюбі; спірна земельна ділянка була приватизована відповідачкою на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 13.04.2012, а відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку зареєстровано 03.12.2012, тобто також під час перебування сторін у шлюбі.

Спірні відносини сторін щодо часток у праві спільної сумісної власності майна подружжя врегульовано Сімейним кодексом України (далі СК).

Так, відповідно до ст. 60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК).

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11.01.2011 N 2913-VI статтю 61 СК доповнено частиною 5 такого змісту: "5. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації".

Вказана норма набула чинності з 08.02.2011, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" від 17.05.2012 № 4766-VI, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Таким чином, із урахуванням вказаних змін до СК правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільної сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 1311/832/12, від 12.08.2020 у справі № 626/4/17.

Крім того, в пункті 182 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Відтак суд робить такі висновки щодо позовних вимог:

1. Спірний житловий будинок з господарськими будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (колишнього) сторін за законом. Ця презумпція не спростована і не оспорюються відповідачкою. Тому суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги у зв`язку з безпідставністю.

2. Відповідачці за законом належить право на 1/2 частку (половину) житлового будинку з господарськими будівлями незалежно від того що відповідний державний реєстр вказує на належність їй 1/1 частки. Відповідачка не зверталася до суду з позовом про залишення у її власності права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями. Тому суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги у зв`язку з безпідставністю також.

3. Спірний житловий будинок з господарськими будівлями у порядку поділу між співвласниками належить позивачеві на праві приватної власності в 1/2 ідеальній частці. Суд задовольняє цю позовну вимогу повністю.

4, 5, 6. Відповідачка набула право власності на спірну земельну ділянку внаслідок її приватизації за державним актом ЯМ № 696850 зареєстрованим 03.12.2012. Тому земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (колишнього) сторін; є одноособою приватною власністю відповідачки у частці 1/1 і тому не може бути поділена між сторонами по 1/2 частці. Суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог у зв`язку з безпідставністю.

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 2, 9, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, дійсною вартістю нерухомого майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, загальною вартістю всіх вимог.

Надалі суд застосовує положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 щодо розподілу судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору (п. 78, 91).

Так, загальна ціна позову у справі складає 455259,26 грн (84450,00 + 84450,00 1/2 + 84450,00 1/2 + 143179,63 + 143179,63 1/2 + 143179,63 1/2).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Згідно п. 1 п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже належна до сплати сума судового збору із позовної вимоги майнового характеру на суму 455259,26 грн складає 3642,07 грн ((1,0 % 0,8 455259,26 ? 3028,00 0,4).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач під час звернення з позовом до суду сплатив 2422,40 грн судового збору (а.с. 8, 32, 83).

Недоплачена позивачем сума судового збору складає 1219,67 грн (3642,07 2422,40), яку суд стягує з позивача на користь держави.

Суд задоволив позов частково на ціну позову 42225,00 грн (84450,00 1/2), що складає 9,274934901 % (42225,00 / 455259,26 100 %).

Тому суд стягує з відповідачки на користь позивача 337,80 грн судового збору (3642,07 9,274934901 %).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки позивачем чи його представником не надано судові вказаних документів на час ухвалення рішення, правові підстави для розподілу очікуваних позивачем 40000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 137, 141, 174, 209, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 280-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя (колишнього подружжя) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку А-1 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,3 кв.м., погріба Б, сараю В,в, сараю Г, вбиральні Д, гаража Ж, огорожі № 1, № 3, 4, колодязя № 2, ями вигрібної № 5, колодязя пробойного № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 1219,67 грн судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 337,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачка ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складене 19.03.2025.

Суддя В.Ф.Харченко