КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року

справа № 759/8072/24

провадження № 22-ц/824/2388/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Правдивець Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року, постановлено під головуванням судді Ключника А.С., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2024 р. позивач звернулася до суду із позовними вимогами про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 232 002,05 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судові витрати у розмірі 27 531,22 грн

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.12.2023 приблизно о 16 год. 13 хв. ОСОБА_2 керуючи ТЗ «Skoda» р/н НОМЕР_1 здійснив зіткнення з ТЗ «Hyundai» р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , чи завдано позивачу матеріальну шкоди, внаслідок чого постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. В подальшому за результатами розгляду заяви позивача, страховою компанією винною особи здійснено розрахунок та виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 151 800,00 грн, однак вартість відновлювального ремонту склала 383 802, 05 грн, а тому враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням, що складає 232 002,05 грн. Також позивачу було завдано моральної шкоди протиправними діями відповідача, оскільки ТЗ «Hyundai» р/н НОМЕР_2 був її основним засобом пересування, тому пошкодження автомобіля в ДТП завдано позивачу душевних страждань та негативно виплинуло на її моральний стан.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 232 002 (двісті тридцять дві тисячі дві) грн 02 коп. та витрати на проведення оцінки у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі у розмірі 2 320 (дві тисячі триста двадцять) грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Вимоги обґрунтовані тим, що звіт про оцінку збитків від 22.01.2024 року є необґрунтованим та таким, що складений з порушенням норм процесуального права. Суб`єкт оціночної діяльності, який складав висновки щодо вартості матеріального збитку, а також звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 22.01.2024 року не зазначив жодної інформації про те, що він готував вказані висновки до суду, та що він був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що є порушенням вимог ст. 106 ЦПК України. Наголошує, що позивачка не надала доказів до суду про понесення витрат пов`язаних з ремонтом транспортного засобу, в тому числі розрахункових документів. Позивачка не визнала свій автомобіль фізично знищеним у результаті дорожньо-транспортної пригоди та залишила його собі. З виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування позивачка погодилася, а тому відсутні підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з апелянта.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, завдані 28.12.2023 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 232 002,05 грн, а також витрати пов`язані із проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 000,00 грн., які є належним чином підтвердженими та не спростованими сторонами по справі.

Позивач жодним чином не навела обґрунтування визначеного розміру моральної шкоди саме у сумі 10 000,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Проаналізувавши акт виконаних робіт суд зазначив, що представником позивача не надано до суду доказів досудового врегулювання спору (направлення претензії), сума якого становить 3 000,00 грн, а також сума 13 000,00 грн складання й підготовка до подання позову до суду, є такими, що не відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

У зв`язку із цим суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 4 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 28.12.2023 року приблизно о 16:13 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись в м. Києві по просп. Ак. Палладіна - перехрестя з вул. Пономарьова, рухаючись у другій смузі руху, в напрямку станції метро «Академмістечко», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, на перехресті з вул. Пономарьова, при виникненні перешкоди для руху, яку водій був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, здійснив зіткнення передньою частиною транспортного засобу із задньою частиною транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився в другій смузі попереду на забороняючий червоний сигнал світлофора, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.3 б, 12.3 ПДР України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850.00 грн. (а.с. 9, 10).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі полісу внутрішнього страхування №216433459 діючого на 28.12.2023 на ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 11).

Як вбачається матеріалів справи ТДВ «СГ «Оберіг» сплатило на рахунок ОСОБА_5 26.02.2024 суму страхового відшкодування у розмірі 151 800,00 грн (а.с. 12).

Згідно висновку №022/01-24 складеного на замовлення ОСОБА_5 оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» від 22.01.2024 вартість відновлювального ремонту ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 становить 383 802,05 грн (а.с.13-29).

За проведення вказаної оцінки щодо вартості відновлювального ремонту ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , сплатила ТОВ «Клевер Експерт» 4000 грн 00 коп. (а.с. 30, 31).

Внаслідок чого, позивач просить стягнути з відповідача на її користь різницю між розміром заподіяної шкоди та виплатою страхового відшкодування наступним чином: 383 802,05 грн - 151 800,00 грн = 232 002, 05 грн.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що звіт про оцінку збитків від 22.01.2024 року є необґрунтованим та таким, що складений з порушенням норм процесуального права. Суб`єкт оціночної діяльності, який складав висновки щодо вартості матеріального збитку, а також звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 22.01.2024 року не зазначив жодної інформації про те, що він готував вказані висновки до суду, та що він був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що є порушенням вимог ст. 106 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зі змісту ч. 3 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що у разі відсутності між потерпілим і страховиком згоди про розмір і спосіб страхового відшкодування, розрахунок і здійснення страхової виплати має здійснюватися на підставі звіту про оцінку (висновку судового експерта) про розмір заподіяного матеріального збитку. З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Документом, який здійснює методичне регулювання товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.2 Методики Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Відповідно до пп. д), е) п. 1.4 Методики Методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

У постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року по справі №520/8867/15-ц зазначається, що визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2020 року по справі №221/6180/16-ц вказується, що сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна).

Таким чином, посилання відповідача на ст. 106 ЦПК України є необґрунтованими, бо вказаний звіт є письмовим доказом, який виступає підставою вимог позивача, і який був складений суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства. Він є звітом суб`єкта оціночної діяльності, а не висновками судового експерта, відтак з огляду на вищенаведені положення законодавства і правозастосовну практику Верховного Суду є належними, допустимим і достовірним доказом у даній категорії справ як фахове економічне дослідження, тому на нього не мають поширюватися вимоги до судових експертиз, позаяк він є дослідженням суб`єкта оціночної діяльності, а не висновком експерта.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Верховний Суд у своєму висновку, викладеному у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Так, у Постанові від 11.12.2019 по справі № 522/15636/16-ц, Верховний Суд дійшов до наступного висновку: «Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

З огляду на вищевикладене, страховик виплачує потерпілій особі страхове відшкодування у межах оціненої вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, при цьому розмір виплати обмежений належним розміром страхового відшкодування, а решту в порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати безпосередньо завдавач (заподіювач) шкоди. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18) зазначено, що: "відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього".

Скаржником у поданому до апеляційного суду клопотанні про призначення судової автотоварознавчої експертизи, не наведено поважних причин, що унеможливлювали подання клопотання до суду першої інстанції під час розгляду справи судом, а тому це клопотання не підлягає задоволенню апеляційним судом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді