КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5328/23
Провадження № 2/488/197/25 р.
28.02.2025 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря судового засідання Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона, на той час ОСОБА_4 , перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах у період з січня 2016 року по серпень 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . В свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданого Корабельним районним у місті Миколаєва відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області від 01.12.2017 року, батьком дитини записаний відповідач по справі.
З серпня 2017 року сімейні відносини між позивачкою та відповідачем припинилися та з цього часу відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на її утримання, починаючи з 31.01.2018 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку. Проте відповідач аліменти не сплачує, станом на 08.04.2024 року, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 208092,62 грн.

17 липня 2021 року позивачка уклала шлюбу з ОСОБА_5 та їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

З народження і по теперішній час дитина проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , та знаходиться на повному її утриманні. Позивачкою створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батько самоусунувся від виховання та утримання сина, не цікавиться його життям, здоров`ям та успіхами, матеріальної допомоги не надає.

У зв`язку із вищевикладеним, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Представник третьої особи надав висновок щодо доцільності позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судове засідання провести за його відсутність.

Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України.

За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Із матеріалів справи вбачається, зокрема із свідоцтва про народження (а.с.5), що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати).

Батьки малолітнього у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на її утримання, починаючи з 31.01.2018 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку (а.с.14-15).

Відповідач аліменти не сплачує, станом на 08.04.2024 року, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 208092,62 грн. (а.с.16-17).

17 липня 2021 року позивачка уклала шлюбу з ОСОБА_5 та їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.10).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із позивачкою та її чоловіком ОСОБА_5 , знаходиться на їх повному утриманні, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Із Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Місце фактичного проживання батька дитини невідоме.

З народження і по теперішній час дитина проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходиться на повному її утриманні.

Батько дитини самоусунувся від виховання та утримання сина, не цікавиться його життям, здоров`ям та успіхами, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів.

Спеціалістами служби відвідана адреса проживання дитини, обстежені умови проживання, про що складено відповідний акт, та з якого вбачається, що матір`ю створені належні умови для проживання, виховання сина, який в достатній мірі забезпечений речами першої необхідності.

З бесіди з дитиною стало відомо, що батьком він вважає свого вітчима, так як ОСОБА_2 він не пам`ятає.

Відповідно до довідки, виданої дошкільним навчальним закладом № ПО м. Миколаєва, який відвідував малолітній, батько не приймав жодної участі у вихованні та утриманні ОСОБА_8 .

Згідно довідки, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю, яка уклала декларацію з лікарем та приводить дитину на медичні і профілактичні огляди.

Батько станом здоров`я дитини не цікавився, до лікаря з дитиною жодного разу не з`являвся.

Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб встановлено наступне: ОСОБА_9 , як свою сім`ю, сприймає себе, матір, вітчима ОСОБА_10 , сестер.

Стосунки з біологічним батьком є невизначеними, оскільки дитина з ним не бачилася, ОСОБА_11 не має спогадів, пов`язаних з батьком.

З боку батька не відчуває любові, захисту, зацікавленості його життям. Має прив`язаність до матері. Проектує синівські почуття до вітчима ОСОБА_10 .

З метою збереження родинних стосунків між батьком та дитиною, службою неодноразово відвідувалась адреса реєстрації батька, однак поспілкуватися з мешканцями квартири не вдалося. Залишеними запрошеннями до служби проігноровано.

Батько дитини, ОСОБА_2 , жодного разу не звертався до служби з приводу бажання спілкуватися з сином.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення батька, ОСОБА_2 , від виховання своєї дитини.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадян відносно малолітньої дитини розглядалась на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 02.04.2024, протокол № 10.

Службі рекомендовано підготувати проект висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною третьою статті 155, пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах малолітнього.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 Сімейного Кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, через те, що судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

Вирішив:

Позов - задовольнити.

Позбавити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Копію заочного рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, , адреса: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, № 314.

Суддя Л.І. Селіщева