ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/116/25 Справа № 226/1141/22 Суддя у 1-й інстанції - Рибкін О.А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 226/1141/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частини майна, стягнення індексу інфляції та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільющенко Юрій Анатолійович,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2023 року,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 липня 2009 року.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31 березня 2014 року шлюб між ними було розірвано.

В період перебування у шлюбі, а саме у січні 2013 року вони з відповідачем придбали автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 . 27 лютого 2014 року. Вказаний автомобіль було знято відповідачем з реєстраційного обліку та продано ОСОБА_4 . Вважаючи, що вищевказаний автомобіль був проданий в порушення ст.65 Сімейного кодексу України, а саме без її згоди та без її відома, вона звернулась до суду з позовною заявою про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля Пежо 3008 недійсним.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року по справі № 226/942/15-ц заявлені нею позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Пежо 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 , укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не отримав її згоду на укладання договору купівлі-продажу автомобіля, який виходить за межі дрібного побутового, що є підставою на визнання його недійсним. ОСОБА_2 , не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року по справі №226/942/15-ц залишено без змін.

У лютому 2016 року вона звернулася до Димитровського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яким просила здійснити поділ автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 .

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року по справі № 226/215/16-ц її позовні вимоги було задоволено та визнано за нею і ОСОБА_2 право приватної власності по 1/2 частці вищевказаного автомобіля. Проте, Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Повертаючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було встановлено добросовісність поведінки сторін оспорюваного договору.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року було скасовано. У задоволені заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним - відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно при укладанні спірного правочину. Не погодившись з судовим рішенням вона звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, але, в цей час, а саме у травні 2018 року, ОСОБА_2 через свого представника подав до суду заяву про перегляд у справі №226/215/16-ц рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року за нововиявленими обставинами. Обґрунтовуючи свою заяву, відповідач вказав, що так як було скасовано судове рішення, яким договір купівлі-продажу спірного автомобіля визнавався недійсним, то договір купівлі-продажу спірного автомобіля є дійсним, і не має підстав сторонам ділити автомобіль, який є власністю третьої особи.

04 вересня 2018 року Димитровським міським судом Донецької області по справі №9226/215/16-ц заяву представника ОСОБА_2 про перегляд рішення Димитровського міського суду від 05 травня 2016 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя було задоволено, скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року у цивільній справі № 226/215/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя; відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

17 березня 2021 року вона отримала копію судового рішення Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року по справі № 226/942/15-ц. Постановою Верховного суду від 11 листопада 2020 року постанову Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року по справі № 226/942/15-ц було скасовано, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року по справі №226/942/15-ц залишено в силі.

Ухвалою Верховного суду від 16 грудня 2020 року у вищевказаній постанові суду було виправлено допущені описки щодо назви суду першої інстанції.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 , укладений 27 лютого 2014 року, було визнано недійсним на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року, вона звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Димитровського міського суду від 04 вересня 2018 року по справі № 226/215/16-ц за нововиявленими обставинами. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року її заяву про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами по справі № 226/215/16-ц було задоволено та прийнято рішення, яким: рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року у цивільній справі №226/215/16-ц за про поділ майна подружжя скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково; визнано право приватної власності за нею на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; у задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Зазначає, що весь зазначений період вищевказаним автомобілем користувався ОСОБА_2 та в неї не було доступу до автомобілю. В даний час в неї також немає доступу до даного автомобілю, відповідач по справі з нею на переговори з цього приводу не йде, що у свою чергу позбавляє її можливості зареєструвати своє право власності на вищевказаний автомобіль в сервісному реєстраційному центрі та позбавляє її права на користування автомобілем. Так як спільно з відповідачем по справі вони не можуть користуватися вищевказаним автомобілем та вищевказаний автомобіль є неподільною річчю, вона вимушена звернутися до суду з позовом щодо стягнення з відповідача по справі на її користь грошової компенсації від вартості 1/2 частки вказаного автомобілю. Оскільки відповідач не надає їй вищевказаний автомобіль та документи на нього, то здійснити оцінку даного автомобіля вона не має можливості, а тому вимушена вказувати вартість 1/2 частки автомобілю, яка була погоджена з відповідачем під час розгляду справи № 226/215/16-ц у розмірі 69 500 грн. проіндексовану з місяця звернення до суду по справі №226/215/16-ц по місяць звернення до суду з цим позовом, а саме з лютого 2016 року по жовтень 2022 року. Таким чином, згідно розрахунку вартість 1/2 частини автомобіля з урахуванням індексу інфляції складає: 69500,00грн. х 2,03427397 = 141 382,04 гривень, де 2,03427397 - сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 року по жовтень 2022 року.

У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частини неподільної речі - автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 з урахуванням індексу інфляції у розмірі 141 382,04 гривень, покласти на відповідача усі судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна, в обґрунтування якого вказав, що оскільки позивачка посилається на майно, яке було визнано за нею внаслідок поділу майна подружжя, а на її версію це майно їй не надали у розпорядження, то у відповідача є також вимоги щодо майна, яке було визнано за відповідачем внаслідок поділу майна подружжя, але воно залишилось у розпорядженні позивачки за місцем її проживання.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року по справі №226/807/16-ц було визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно: пилосос Авто клінер вартістю 1799 гривень, парову швабру вартістю 1299 гривень, кондиціонер вартістю 1476,50 гривень, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 гривень, піч (варочна поверхня-панель) вартістю 3000 гривень, шафи-купе 2 од. вартістю 8000 гривень, на загальну суму 20574,50 гривень. Згідно ч.1. ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Між тим, зазначене майно ОСОБА_1 відповідачу не повернула та розтратила його. За ч.2 ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість безпідставно отриманого нею майна на суму 20 574,50 гривень.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми залишений без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільющенко Ю.А., просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги наводить обставини, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві та зазначає, що її вимоги про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації від вартості 1/2 частини спірного автомобіля є законними та обґрунтованими.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивачка оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації від вартості 1/2 частини неподільної речі автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням індексу інфляції у розмірі 141 382,04 гривень.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільющенко Ю.А., підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню за наступних підстав.

Згідно частини 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.

Письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, та інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, підтверджено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2009 року та рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31 6ерезня 2014 року шлюб було розірвано.

Під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2

27 лютого 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 .

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року по справі № 226/942/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю PEUGEOT 3008, номерний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року по справі № 226/942/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року залишено без змін.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №2/226/218/2016) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задоволено частково, визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на 1/2 частку вказаного автомобіля за ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року по справі № 226/215/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року залишено без.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року по справі № 226/215/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року по справі № 226/942/15-ц частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 , ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року по справі № 226/942/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним відмовлено.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №8/226/1/2018) заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про перегляд рішення суду від 05.05.2016 за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задоволено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року у цивільній справі №226/215/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року по справі № 226/942/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року скасовано, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 серпня 2015 року залишено в силі .

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №8/226/2/2020) задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року у цивільній справі №226/215/16-ц. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на 1/2 частку вказаного автомобіля за ОСОБА_2 .

Постановою Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року по справі № 226/215/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року залишено без змін.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року по справі № 226/807/16-ц (провадження № 2/226/116/2017), зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», ОСОБА_6 , про поділ майна подружжя, задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на наступне майно: духова шафа вартістю 4000 грн, спальний гарнітур вартістю 8000 грн, кухонний гарнітур вартістю 7000 грн, гарнітур-стінку вартістю 2000 грн, на загальну суму 21000 грн. Визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно: пилосос Авто клінер вартістю 1799 грн, парову швабру вартістю 1299 грн, кондиціонер вартістю 1476,50 грн, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 грн, піч (варочна поверхня-панель) вартістю 3000 грн, шафи-купе 2 од. вартістю 8000 грн, на загальну суму 20574,50 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості майна у сумі 212,75 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 жотвня 2017 року по справі № 226/1888/16-ц (провадження № 2/226/29/2017), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року по справі № 226/1888/16-ц, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 жовтні 2017 року скасовано, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, закрито.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000697, 04 квітня 2014 року до поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що його дружина ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: Красноармійський район, с. Удачне, автостоянка ШУ «Покровська» забрала та не повертає автомобіль «Пежо» 3008, державний номер НОМЕР_1 . Згідно інформації від 15 вересня 2016 року даний факт було зареєстровано до журналу Єдиного обліку Красноармійського МВ за №2457 від 05 квітня 2014 року та відомості про вчинене кримінальне правопорушення приєднано до ЄРДР за №0000697 від 04 квітня 2014, за ознаками складу злочину передбаченого ст.289 КК України.

Таким чином, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року між сторонами було поділене майно, яке належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнано право приватної власності кожної зі сторін на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку, що її позов про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні є недоведеним та необґрунтованим, відтак задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно ч.1 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У ч.2 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.12 та ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У даній справі, судом встановлено, що автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного автомобіля за кожним. Спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, що останнім не спростовано належними доказами.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, зокрема, в натурі (ст. 71 СК України), спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

У такому випадку, заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини 5 статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, слід виходити з того, що ця норма права не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її корить грошову компенсацію вартості частки автомобіля.

Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

За змістом частини 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення.

У даній справі позивачка не претендує на залишення спірного автомобілю собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Навпаки, вона дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ. (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»)

Позивачкою 1/2 вартості автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 визначена в сумі 69 500 гривень, яка відповідачем не спростована.

За таких умов, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить частку вартості транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , саме в розмірі 69 500 гривень, що становить половину від його грошової оцінки, з якою фактично погодились обидві сторони справи та разом з тим припинити право власності ОСОБА_1 на частину транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми грошової компенсації від вартості 1/2 частини автомобіля з урахуванням індексу інфляції, апеляційний суд зауважує, що в цій частині позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991 року визначені об`єкти індексації грошових доходів населення, перелік яких містить ст. 2 вказаного Закону та зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині індексації стягнення вартості 1/2 частки автомобіля не можуть бути задоволені з огляду на вищезазначене.

Такий висновок буде законним та таким, що направлений на справедливий захист прав позивачки, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та приходить до переконання, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку.

Отже, суд першої інстанції не повністю виконав вимоги закону, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу позивачки частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми та ухвалити нове в цій частині про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

За положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 695,03 гривень, та за подання апеляційної скарги в сумі 1 042,55 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільющенко Юрій Анатолійович, задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 вересня 2023 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової суми скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, що становить 1/2 частку вартості транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 69 500 гривень.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 695,03 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 042,55 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста