Справа №173/2523/24
Провадження №2/173/216/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Бурхана С.М.,

за участі: секретаря судового засідання Салтикової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 55/100 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно поданої позовної заяви ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 55/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування квартири від 30.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовською О.Г. їй належить частка квартири загальною площею 54,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Коли позивач вирішила розпорядитися часткою будинку, виявилося, що 57/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстроване за попереднім власником - ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу.

01.06.2023 року з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на свою частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 позивач звернулася до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права власності їй було відмовлено.

При оформленні договору дарування дійсно нотаріусом була допущена помилка у частці будинку і на сьогодні виправити її іншим шляхом, окрім того як звернутися ж суду про визнання права власності у позивача немає можливості.

У зв?язку з чим позивач не має можливості зареєструвати право власності на спадкове майно, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 року відкрито провадження у справі № 173/2523/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

27.01.2025 року проведено підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду.

14.03.2025 року в судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачами визначено визнання права власності на нерухоме майно, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 30.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовською О.Г., ОСОБА_1 належить 57/100 частина квартири загальною площею 54,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене майно на підставі договору купівлі-продажу належало попередньому власнику - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 25 квітня 2023 року ТОВ "Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації", розмір будинку, за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , складає 55/100 частини, що також підтверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна від 18.05.2023 року.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 2/120 від 18.05.2023 року виданою КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» встановлено, що 55/100 частини житлового будинку складає: - загальна площа 74,0, в т.ч. житлова площа - 37,4 кв.м., 57/100 - процент від житлової площі 54,8 кв.м. від цілого по житловому будинку. Фактичне використання житлової площі відповідно до частки 55/100 складає 37,4 кв.м.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу Державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області Міняйло Тетяни Сергіївни № 67846205 від 01.06.2023 року, у реєстрації права власності на частину квартири відмовлено з тих підстав, що у Договорі дарування № 895 від 30.08.2003 року помилка у частці 57/100 замість 55/100 квартири АДРЕСА_3 .

Співвласником іншої частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 45/100 частини є ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.07.2015 року.

Право власності на 45/100 частини вищевказаного будинку ОСОБА_2 підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 3 ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що за договором дарування квартири ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 57/100 квартири АДРЕСА_3 .

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із частиною першою статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно із частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що договір дарування, укладений 30.08.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовською О.Г.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3, ст. 89 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій через помилку, допущену при складанні договору дарування, що випливає із частки будинку.

Так, судом встановлено, що позивач прийняла в дар частину житлового будинку, яка складає 55/100 частки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном

З урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до обраного позивачем способом захисту порушених прав.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 55/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Понесені судові витрати покласти на позивача, оскільки суд не встановив вини відповідача у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 55/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Суддя С.М. Бурхан