Номер провадження: 22-ц/813/2257/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Сегеди О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі свого представника Грибанова Д.В. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який мотивовано тим, що 18 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 561716393. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у встановленому договором розмірі.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон плюс» прийняв права вимог, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року, відповідно до реєстру боржників № 53 від 19 листопада 2019 року.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст в новій редакції.

Відповідно до реєстру боржників № 53 від 19.11.2019 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561716393.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв права вимог, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року, відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року.

Відповідно до витягу Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27828,24 грн, з яких: 10338,40 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17489,84 грн сума заборгованості за відсотками.

Зазначив, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 06 березня 2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року в розмірі 27828,24 грн, з яких: 10338,40 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17489,84 грн сума заборгованості за відсотками та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені (а.с. 46-48).

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року заочне рішення суду від 22 січня 2024 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 84-85).

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він не визнає суму заборгованості, вказану у позовній заяві, оскільки не укладав нотаріально посвідчених, електронних або інших кредитних договорів (договорів позики) ані з первісним кредитором, ані з ТОВ «Таліон Плюс», ані з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ніяких коштів він не отримував.

Стверджував, що ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 28/1118/-01 неправомірно набуло права грошової вимоги від первісного кредитодавця за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року про надання коштів, а позивач за договором факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року також неправомірно набув права грошової вимоги від ТОВ «Галіон плюс» щодо нього за тим самим кредитним договором.

Вказував, що всі роздруківки, надані позивачем з назвою договір факторингу № 28/1118-01, мають неповний вигляд, також відсутні належні підписи посадових осіб і відтиск печаток сторін угоди як докази щодо укладення такого договору факторингу.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відповідні докази у вигляді чеків, розрахункових квитанцій або інших первинних бухгалтерських документів про сплату грошової суми, за умовами договору факторингу № 28/1118-01.

Також зазначив, що договір факторингу № 20102022 наданий суду не в повному обсязі, а витяг з реєстру прав вимоги № 2 не є належним доказом у справі, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено у зручній для позивача формі, що не відповідає дійсності та оригіналу документу.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача та застосувати строк позовної давності (а.с. 95-103).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року, з урахуванням ухвали суду від 24 червня 2024 року про виправлення описки, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року в розмірі 27828 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 24 копійок, з яких: 10338,40 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17489,84 грн сума заборгованості за відсотками. Вирішено судові витрати.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, вважає, що суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не сприяв повному та об`єктивному її розгляду, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також запереченням та доводам відповідача, які мають значення для вирішення спору, просить скасувати рішення як незаконне та необґрунтоване та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення коштів, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що заперечує про укладення спірного кредитного договору № 561716393 від 18 квітня 2019 року, як і заперечує його підписання та узгодження умов даного кредитного договору; в матеріалах відсутній оригінал або належним чином завірена копія електронного документа (заява, анкета), за змістом якого позивачем було б доведено, що відповідач звернувся до первісного кредитодавця з заявою; позивачем не надано доказу, що відповідач взагалі зареєструвався в ІТС первісного кредитодавця та створив особистий кабінет; правила надання фінансових послуг неодноразово змінювалися самим первісним кредитодавцем, а тому не можуть бути достовірним та належним доказом того, що відповідач був ознайомлений; матеріали не містять належним чином завірених копій особистих документів відповідача, які б були створені і засвідчені ним та надані первісному кредитодавцю саме у 2019 році; у додатках до позовної заяви відсутній оригінал договору № 561716393, а надана позивачем паперова копія, досить сумнівного змісту; позивачем не надано доказів, зокрема, інформацію про IP- адресу, логи та їх архіви; документи справи не містять обов`язкових реквізитів щодо підтвердження переказу грошових коштів відповідачу, а саме, інформації щодо назви конкретної фінансової установи отримувача та номеру рахунку, повного номеру картки ПІБ відповідача, дати її видачі та строку дії; позивачем порушені процесуальні строки подання доказів, тому суд не повинен був їх приймати; позивачем також не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за договором факторингу № 20102022; витяг з реєстру прав вимоги № 2 не є належним, достатнім доказом у справі, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає дійсності та оригіналу документа.

Крім того, відповідач заявляє про пропущений позивачем строк позовної давності та просить суд у відповідності до ст. 267 ЦК України, відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення ним строку позовної давності.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що кредитний договір був укладений з позичальником в електронному вигляді застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Без здійснення вказаних дій відповідачем зазначений договір не був би укладений між сторонами. Первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу позику, а останній користувався кредитними коштами, проте не виконав зобов`язання за договором, допустив заборгованість. Витяг з реєстру боржників містить лише дані ОСОБА_1 , інші відомості приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

Щодо доводів щодо строку позовної давності, зазначає, що строки позовної давності, передбачені ЦПК, продовжуються на період воєнного стану.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 27828,24 гривень, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд виходив з факту невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 18 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 561716393, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов даного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Згідно п. 1.2. Договору кредит надавався Позичальнику в сумі 10340,00 грн, строком на 30 днів (п. 1.3.).

Пунктами 1.4. та 1.5. договору визначено, що річна процентна ставка складає 481,80% річних від суми кредиту в розрахунку 1,32% за добу.

Відповідно до п. 3.1 договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору відповідно згідно з чинним законодавством України.

Також, за умовами наданого позивачем договору, у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. Договору аюбо додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4. цього Договору процентна ставка менше ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентів за процентною ставкою визначеною п. 1.4-1.5 Договору скасовуються з моменту у початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 процентів за користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до повного повернення кредиту (п. 4.2.); сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку Кредиту, визначеного в п.13 цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що у всіх відносинах меж позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, які власний підпис.

Проте, належні докази підписання вказаного договору сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором з використанням номеру оператора мобільного зв`язку, який би належав ОСОБА_1 , матерали справи не містять.

Таке відсутнє і в розділі «Реквізити сторін».

Також позивач посилався на те, що Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі, однак останній від виконання своїх зобов`язань ухиляється (а.с. 111).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило а ТОВ «Таліон плюс» прийняв права вимог, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року, відповідно до реєстру боржників № 53 від 19 листопада 2019 року.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв права вимог, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 561716393 від 18 квітня 2019 року, відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року (а.с. 14-15, 116-120, 125, 26).

Відповідно до витягу Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27828,24 грн, з яких: 10338,40 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17489,84 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 16, 121-124).

Задовольняючи позовні вимоги. Суд виходив із обґрунтованості позову та його доведеності протягом розгляду справи належними та допустимими доказами.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазнчає таке.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова Угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно умов якої, сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Пунктом 4.1 Додаткової Угоди № 26 сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не було надано суду копію Договору від 28.11.2018, а лише його частину, з якої неможливо встановити дійсний характер правовідносин його сторін, а також не надано Реєстр прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору факторингу від 28.11.2018, хоча в позовній заяві позивач посилається на цей витяг з реєстру боржників № 53 від 19.11.2019, за яким до ТзОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561716393. Копія такого витягу була надана позивачем до клопотання про залучення доказів після скасування заочного рішення у справі та нового перегляду справи, однак такий доказ не містить підписів обох сторін угоди - ні Клієнта, ні Фактора, тому достовірність вказаного Витягу як доказу у справі викликає очевидні сумніви.

Таким чином, за відсутності належних доказів переходу від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ "Таліон Плюс"неможливо встановити, чи у ТзОВ "Таліон плюс" виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561716393 та чи на момент укладення договору факторингу від 20.10.2022 року ТзОВ "Таліон Плюс" могло передавати таке право грошової вимоги до позивача ТзОВ «ФК «ЄАПБ».

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, відповідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах , визначених цим договором (п. 2.1).

Договір містить перелік додатків: Додаток № 1 форма реєстру прав вимоги; Додаток № 2 форма повідомлення боржника; Додаток № 3форма акту повернення права вимоги; Додаток № 4 форма надання інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді; Додаток № 5форма Акту приймання-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді, проте на підтвердження переходу права грошової вимоги зі вказаних у додатку документів суду було долучено лише Витяг з Реєстру права вимоги № 1 до договору факторингу № 20.10.2022, датований 20.10.2022, інших додатків, вказаних у договорі факторингу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів зауважує, що сам по собі Витяг з Реєстру прав вимоги № 1 договору факторингу 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 561716393 від 18.04.2019 від ТзОВ «Таліон Плюс» до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Крім того, згідно умов договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору ( п. 4.1.).

Отже, із умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором № 561716393 від 18.04.2019 перед ТзОВ «Таліон Плюс» у зв`язку з укладенням договору факторингу № 28/1118-01 від 28.12.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Також, колегія суддів зазначає, що на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 (28 листопада 2018 року) кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (укладеного 18.04.2019) ще не існувало, відтак на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року ще не виникло зобов`язання щодо неналежного виконаня умов кредитного договору, яке ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» могло би передати ТзОВ «Таліон Плюс».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором № 561716393 від 18.04.2019, тому відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вказані невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Порядок розподілу судових витрат, до яких відносяться судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК. У статті 141 ЦПК визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат у вигляді судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги у сумі 4026 грн, колегія суддів вважає за необхідне стягнути такий з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 18 березня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький