ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/1126/23 Головуючий в суді І інстанції Черниш О.Л.
Провадження № 22-ц/819/89/25 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кутурланової О.В.,
суддів:Майданіка В.В.,
Склярської І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Черниш О.Л. від 09 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16.11.2015 року, відповідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, проте відповідач, зобов`язавшись повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами кредитного договору, не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 18.02.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 68 917,52 грн., яка складається з:

- 56 345,67 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 12 571,85 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гонтаренко А.К., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на не повному встановленню всіх обставин справи в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів прийняття боржником умов і тарифів кредитування. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.11.2015 року шляхом підписання заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Надана Банком копія довідки про зміну умов кредитування з використанням кредитки по договору б/н, де умови вперше змінилися 27.01.2016 року, не може бути прийнята судом у якості належного доказу узгодження між Банком і ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного 16.11.2015 року, а тому нарахування Банком процентів за користування кредитом у розмірі 11 822,70 грн. є необгрунтованим, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки із наявних в матеріалах справи доказів (розрахунок заборгованості, виписка) остаточно не можливо встановити суму отриманих ОСОБА_1 грошових коштів з огляду на різні періоди, за які видані зазначені документи, відсутність у розрахунку заборгованості станом на 18.02.2023 року інформації про зняття коштів саме ОСОБА_1 , а не їх списання на погашення відсотків, пені та штрафів, як неможливо встановити й достовірність заявленої до стягнення суми 68 917,52 грн. заборгованості за кредитом, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2015 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не заперечується відповідачем (а.с.27).

Згідно заяви відповідачка висловила свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, наявними у рекламному буклеті, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Матеріали справи містять копію довідки, відповідно до якої ОСОБА_1 27.01.2016 року (термін дії до 05/19), 11.08.2015 року (термін дії до 08/19), 05.08.2019 року (термін дії до 01/23), 16.04.2019 року (термін дії до 02/23) було надано кредитні картки (а.с.26).

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 18.02.2023 року у відповідачки утворилася заборгованість в розмірі 68 917,52 грн., яка складається з:

- 56 345,67 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 12 571,85 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-24).

Згідно з наданою банком випискою за договором станом на 01.02.2023 року, останній раз користування кредитними коштами було здійснено ОСОБА_1 28.04.2022 року.

Погашення кредитної заборгованості було здійснено безпосередньо ОСОБА_1 26.07.2022 року шляхом переказу зі своєї картки 47**85 через додаток в Приват24 у сумі 44,91 грн. Внесення коштів на погашення заборгованості, а саме 31.08.2022 року на суму 87,98 грн. здійснено шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, а 01.02.2023 року на суму 1 952,38 грн. значиться як автоматичне списання відсотків за використання кредитного ліміту (а.с.88-113).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку відбувся 11.08.2015 року, 27.01.2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 25 000,00 грн., в подальшому кредитний ліміт збільшувався, 12.12.2022 року кредитний ліміт становив 58 000,00 грн., а 26.12.2022 року його зменшено до 0,00 грн. (а.с.25).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що 16.11.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній анкеті-заяві між сторонами не було погоджено усіх істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася відповідач, підписуючи 16.11.2015 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою 10.12.2021 року було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.200-211).

Згідно пункту 3 даної заяви сторони дійшли згоди про використання простого електронного підпису: сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР- пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додаткових або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір.

Сторони визнали правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

Апеляційний суд вважає, що підписавши 10.12.2021 року заяву про приєднання до Умов та Правил за допомогою електронного підпису із застосуванням ОТР- паролю, відповідачка погодилась із запропонованими їй умовами кредитування, оскільки в даному випадку всі умови та правила містяться в одному документі, а не є окремим додатком до договору.

Так, згідно п. 1.3 Заяви сторони узгодили, що річна відсоткова ставка за картою «Універсальна» GOLD становить 40.8%, за карткої «Універсальна» - 42,0%, тип процентної ставки - фіксована.

Згідно п.1.4 Заяви сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за наявності прострочених зобов`язань клієнта шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту для карт Універсальна GOLD 81,6 % річних, для карт Універсальна 84,0%.

Згідно п. 2.1.1.2.5 сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 нарахування процентів здійснюється в останній календарний день місяця. Розрахунок процентів здійснюється щодня на суму трат, здійснених за рахунок кредиту: для карток «Універсальна», за методом «факт/факт», для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяця та році.

Тобто, відповідачка, підписавши вказану заяву, погодилась зі всіма істотними умовами кредитування.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких прослідковується, що відповідачка ОСОБА_1 , користувалась картками з січня 2016 року і до липня 2022 року, періодично вносивши кошти на погашення кредиту та використовуючи їх на власні потреби. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла, у зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину згідно ст.204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі підписаної між ними заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.12.2021 року з якої вбачається, що сторонами було узгоджено всі істотні умови кредитування, у тому числі отримання кредиту та порядок нарахування та сплати відсотків.

Також із розрахунку заборгованості і виписки по рахунку вбачається, що станом на 31березня 2022 року відповідачкою погашено заборгованість за тілом кредиту та відсотками у повному обсязі. З 01 квітня 2022 року відповідачка знову почала користуватися кредитними коштами.

Тобто, починаючи з 01 квітня 2022 року по 18.02.2023 року Банк нараховував їй кредитну заборгованість вже після узгодження з відповідачкою всіх умов кредитування, які зазначені в заяві від 10.12.2021 року, та саме на таких умовах.

За таких обставин, нарахована Банком сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 56 345,67 грн. та за простроченими відсотками у розмірі 12 571,85 грн. станом на 18.02.2023 року підлягають задоволенню, оскільки їх період нарахування є з 01.04.2022 по 18.02.2023, тобто нарахування відсотків за користування кредитом відбулося вже після підписання відповідачем 10.12.2021 року Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг з встановленими відсотками за користування кредитом, погодженим кредитним лімітом та отримання нею кредитної картки «Універсальна GOLD». Саме зазначений в Заяві розмір процентної ставки і нараховувався відповідачці за користування кредитом.

За таких обставин, підписана відповідачкою 16.11.2015 року анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де відсутні істотні умови, не звільняє відповідачку від обов`язку належного виконання умов договору банківського рахунку, погоджених при підписанні Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10.12.2022 року, на підставі якої і обраховується кредитна заборгованість.

Зазначений Банком розмір заборгованості відповідачка не спростувала, а також не оспорювала його самостійно за час користування кредитними коштами до звернення позивача із даним позовом.

Таким чином, оскільки позивачем наведено розрахунок заборгованості на підставі наявних в матеріалі доказів, а відповідачка свого розрахунку не надала, то заявлений до стягнення розмір заборгованості апеляційний суд вважає підтвердженим та таким, який необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача.

Отже, апеляційний судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 уклала з позивачем кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви 16.11.2015 року та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг 10.12.2021 року, в якій було узгоджено умови кредитування, отримала від банку грошові кошти, користувалася ними, але у визначений договором строк, не сплатила заборгованість ні за тілом кредиту, ні за процентами, а тому апеляційний суд вважає, що позовні вимоги Банку обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» мав право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року, у справі № 365/159/19 та постанові від 02.12.2020 року, у справі № 161/5267/20.

Проте, заслуговують на увагу посилання адвоката Гонтаренка А.К. на той факт, що під час перебування справи в проваджені суду, а саме 09.07.2024 року, Банком знято в односторонньому порядку з рахунку відповідача 9 905,00 грн. в рахунок погашення існуючої заборгованості, тобто на зазначену суму зменшився загальний розмір заборгованості.

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати під час постановлення судового рішення зазначений факт, який сторонами не заперечується, та зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на 9 905,00 грн.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність Банком позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе, з врахуванням доводів, приведених в апеляційній скарзі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь Банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.11.2015 року у загальному розмірі 59 012,52 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гонтаренко А.К., який діє від імені ОСОБА_1 , зазначає, що до своєї апеляційної скарги апелянтом додано новий доказ, а саме Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.12.2021 року, яка є єдиним обґрунтуванням щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача вважає, що в даному випадку немає жодних фактичних, законних та правових підстав для долучення таких нових доказів до матеріалів справи, адже вони не були подані в суді першої інстанції і жодних поважних причин неможливості їх подання під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянтом не зазначено.

Колегія суддів не може погодитися з даними твердженнями сторони відповідача, оскільки в матеріалах справи наявна заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.12.2021 року, яка була долучена під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.200-211).

Крім того, дана заява була долучена до матеріалів справи представником відповідача під час звернення до суду першої інстанції із заявою про зупинення провадження у справі (а.с.177-179,194-195,200-211).

За таких обставин, колегія суддів не може вважати заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.12.2021 року новим доказом, який подано лише до суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не повно дослідив усі наявні в матеріалах справи докази та не надав належної оцінки наявній в матеріалах справи заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10.12.2021 року, підписану відповідачем ОТР-паролем, що призвело до невірного постановлення рішення.

Крім того, у відзиві адвокат Гонтаренко А.К. зазначає про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві б/н від 16.11.2015 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. У даній заяві плата за прострочене тіло кредиту не визначена, а в матеріалах справи відсутні докази його нарахування.

Колегія суддів не може погодитися з зазначеними твердженнями представника відповідача виходячи з наступного.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченної заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту. Також банком враховувалося поточне користування кредитом ОСОБА_1 - графи 3,5 розрахунку (а.с.6-24).

Заборгованість відповідачки 56 345,67 грн. (прострочене тіло кредиту) і 0 грн. (поточне тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості по тілу кредиту, який ОСОБА_1 отримала і не повернула банку, а отже сторона відповідача помилково вважає, що заборгованість за простроченим тілом кредиту не підлягає стягненню.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 298,25 грн.(а.с.87) та апеляційної скарги у розмірі 3 889,21 грн., що разом становить 6 187,46 грн.

Керуючись ст.367,369,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 листопада 2015 року, станом на 18 лютого 2023 року, у загальному розмірі 59 012,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у загальному розмірі 6 187,46 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: В.В.Майданік

І.В.Склярська