Справа № 683/2639/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

з участю представників відповідача Дячука С.Ф., адвоката Драчука С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2639/24, 2/683/65/2024 за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Залісся» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фермерського господарства «Залісся» (далі ФГ «Залісся») про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що їй належить на праві власності земельна ділянка площею 2,7848 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:025:0026, що знаходиться на території Старокостянтинівської ОТГ Хмельницької області.

26 лютого 2008 року між нею та ФГ «Залісся» було укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого вона передала, а ФГ «Залісся» прийняло у строкове платне користування належну їй вищезазначену земельну ділянку строком на 49 років. 26 лютого 2008 року вказаний договір оренди землі зареєстрований в Старокостянтинівському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №56.

Зазначає, що з часу використання ФГ «Залісся» земельної ділянки, останнє жодного разу не здійснювало виплату їй, як орендодавцю, орендної плати за користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, чим порушило істотні умови договору оренди та позбавляє її отримувати прибуток від земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Вказує, що договором оренди землі від 26 лютого 2008 року встановлено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Проте, вона будь-якої продукції чи послуг в рахунок орендної плати, а також орендної плати у готівковій формі від орендаря не отримувала з 2008 року по 2023 рік, тобто до дня подачі позову.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 26 лютого 2008 року між нею та ФГ «Залісся» у зв`язку із невиконанням відповідачем істотних умов договору.

В судове засідання представник позивачки подав заяву, де вказав, що позов підтримує, просить його задоволити та провести розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки.

В судовому засіданні представник відповідача «Залісся» - голова господарства Дячук С.Ф. проти позову заперечив та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_1 та ФГ «Залісся» хоч і уклали договір оренди земельної ділянки, однак позивачка земельну ділянку в оренду не передавала, оскільки доказів такої передачі не надала, вказав, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі та визначення меж в натурі, без яких господарство не могло визначити, де знаходиться змелена ділянка.

Представник ФГ «Залісся» адвокат Драчук С.В. також просив в позові відмовити за безпідставністю, а також зазначив, що господарство безпідставно нараховувало та сплачувало податки по договору оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 , оскільки вважало, що це необхідно робити на підставі договору оренди.

Заслухавши представників відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №123459 від 31 липня 2006 року є власником земельної ділянки площею 2,7848 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:025:0026, що знаходиться на території Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Право власності ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку 05 березня 2024 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 54025181.

26 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ФГ «Залісся» було укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого позивачка передала, а відповідач прийняв у строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 2,7848 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:025:0026, строком на 49 років.

26 лютого 2008 року договір оренди землі від 26 лютого 2008 року був зареєстрований в Старокостянтинівському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №56.

Відповідно до пункту 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою. Факт отримання орендної плати орендодавець підтверджує відповідними розписками, які містять інформацію про отриману суму, дату та період, за який сплачується орендна плата, та форма яких затверджена у додатку 1 до цього договору. Розмір орендної плати встановлюється у 260,56 грн. на рік. За погодженням сторін розрахунки за цим договором можуть здійснюватися у натуральній формі шляхом поставки продукції, надання послуг та ін., що оформлюється відповідним додатком до цього договору. У такому випадку конкретні обсяги продукції належні до поставки чи обсяг послуг визначається за угодою сторін. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Пунктом 11 договору оренди встановлено строк виплати орендної плати, а саме з 01 січня по 30 грудня відповідного року. Незалежно від зазначеного у пункті 11 цього договору, перший орендний платіж за договором здійснюється протягом 365 днів після набрання чинності цим договором.

Вищезазначеним договором оренди землі перегляд розміру орендної плати не передбачений (п.13 договору).

Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2008 року по І квартал 2024 року стосовно ОСОБА_1 , наданих Шепетівською державною податковою інспекцією ГУ ДПС у Хмельницькій області №2220-24-02943 від 23.07.2024, вбачається, що ФГ «Залісся» щорічно з 2008 року відображало у своїй податковій звітності нарахування ОСОБА_1 сум доходу від надання майна в оренду, а також сплачувало з нарахованого доходу відповідні податки. Зокрема, ФГ «Залісся» нараховувало ОСОБА_1 дохід від надання майна в оренду в наступних розмірах: за 2008 рік в сумі 260,56 грн.; 2009 рік 900,62 грн.; 2010 рік 900,62 грн.; 2012-2015 роки по 900,62 грн. щорічно; 2016-2018 роки по 900 грн. щорічно; 2019 рік 2864,14 грн.; 2020-2022 рік по 4773,56 грн. щорічно.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач не виплачував їй орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 2008 по 2023 роки.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього

Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні представник ФГ «Залісся» не заперечував факт укладення 26 лютого 2008 року договору оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 , однак вказував, що господарство не використовувало цю ділянку, оскільки її межі не були визначені внатурі, а також позивачка не передавала її ФГ «Залісся».

Однак такі доводи представника відповідача проте, що ФГ «Залісся» не використовувало земельну ділянку позивачки свідчить і той факт, що ФГ «Залісся» протягом 2008-2022 років відображало у своїй податковій звітності нарахування ОСОБА_1 сум доходу від надання майна в оренду, а також сплачувало з нарахованого доходу відповідні податки, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2008 року по І квартал 2024 року стосовно ОСОБА_1 .

Вищезазначені докази спростовують твердження ФГ «Залісся» про те, що земельною ділянкою ОСОБА_1 ФГ «Залісся» не користувалось.

Велика Палата Верховного Суду, конкретизуючи правовий висновок, викладений у постанові від 16 червня 2020 року, зроблений у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то оцінка договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Хоча й оригінал договору оренди землі від 26 лютого 2008 року суду надано не було, проте інші досліджені судом письмові докази, а також поведінка відповідача щодо нарахування позивачці на протязі 2008-2022 років орендної плати та сплата відповідних податків із нарахованих сум, свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ФГ «Залісся» існують договірні відносини на підставі договору оренди землі, який був укладений між ними 26 лютого 2008 року.

Протягом 2008-2022 років ФГ «Залісся» нараховувало ОСОБА_1 відповідно до умов договору оренди землі від 26 лютого 2008 року орендну плату, однак не виплачувало її, в зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати протягом 2008-2023 років, оскільки неналежне виконання умов договору зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачка мотивувала позовні вимоги тим, що ФГ «Залісся» не сплачувало орендну плату за 2008-2023 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивачки про несплату орендної плати, чого ним зроблено не було.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ФГ «Залісся» здійснювало дії щодо належного виконання умов договору оренди землі, а саме щодо сплати орендної плати у розумінні пункту 4 частини першої статті 532 ЦК України.

Відповідно до пункту 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Проте будь-які акти на підтвердження передачі ФГ «Залісся» у рахунок орендної плати продукції чи надання послуг в рахунок орендної плати в матеріалах справи також відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про те, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору оренди землі, який був укладений між ними 26 лютого 2008 року, та що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним умов цього договору, а саме, сплати позивачці орендної плати за договором оренди землі від 06 лютого 2008 року за період з 2008 по 2023 роки.

Вказана обставина є безумовною підставою для розірвання договору оренди землі від 26 лютого 2008 року, в зв`язку із чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, позов задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1211,20 грн судового збору.

Керуючись ст.12, 13, 76, 79, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 26 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Залісся» щодо земельної ділянки площею 2,7848 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:025:0026, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26 лютого 2008 року за реєстраційним номером 56.

Стягнути з Фермерського господарства «Залісся» на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Фермерське господарство «Залісся», місце знаходження: вул. Лісова,8 с. Залісся Хмельницького району Хмельницької області, 31119, .

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2025 року.

Суддя