Справа № 333/9274/24
Провадження № 2-о/333/42/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Михайлової А.В.,

присяжних Бєлової О.М.,

Мороховської О.І.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

представника заявника Іванісова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування вимог зазначено наступне. 30 серпня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 417, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 виданим 30 серпня 2002 року. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , що видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27 вересня 2011 року.

В ніч з 07 на 08 жовтня 2023 року чоловік заявника ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, с. Володимирське СТ «Друзі природи», дачна ділянка № НОМЕР_3 , пішов у невідомому напрямку та на даний час не повернувся. За місцем реєстрації не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає, на роботі відсутній, місце його знаходження не відоме.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000607 від 10.10.2023 року заявник звернулась до відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, про те, що в ніч з 07 на 08 жовтня 2023 року її чоловік ОСОБА_2 по теперішній час не повернувся додому, його місцеперебування невідоме.

Оскільки відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_2 більше одного року, то заявник просить суд визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім, що надасть заявнику можливість отримувати пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі.

Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявку суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі т. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

30 серпня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 417, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 виданим 30 серпня 2002 року.

Від спільного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , що видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27 вересня 2011 року.

В ніч з 07 на 08 жовтня 2023 року чоловік заявника ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, с. Володимирське СТ «Друзі природи», дачна ділянка АДРЕСА_1 , пішов у невідомому напрямку та на даний час не повернувся. За місцем реєстрації не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає, на роботі відсутній, місце його знаходження не відоме.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000607 від 10.10.2023 року заявник звернулась до відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, про те, що в ніч з 07 на 08 жовтня 2023 року її чоловік ОСОБА_2 по теперішній час не повернувся додому, його місцеперебування невідоме.

Представник Заявника зазначив, що, заявник одна утримує та виховує неповнолітнього сина і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання чоловіка безвісно відсутнім. Тому вимушена звертатись в суд з заявою про визнання його безвісно відсутнім.

Відповідно до ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази.

Згідно ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За вимогами ст.ст.305-309 ЦПК України виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Згідно положень статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Згідно положень ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

З`ясувавши всі обставини у справі, а саме відсутність відомостей про перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місці його постійного проживання та за місцем його реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього і неможливість отримати такі відомості, сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в розшуку з 10.10.2023 року та місце його перебування (знаходження) невідоме, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про наявність юридичного складу для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісти зниклим та наявність підстав для задоволення заяви.

Згідно ч.7 ст.94 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦК України заявник має право звернутися на підставі цього рішення суду до нотаріуса за останнім місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для опису належного йому майна та встановлення над ним опіки.

Також, слід роз`яснити, що згідно ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 43, 44, 305-309 ЦК України,ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 84, 89, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім - задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - безвісно відсутнім з жовтня 2023 року.

Початком безвісної відсутності громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , вважати 11 жовтня 2023 року .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Михайлова

Присяжні О.М. Бєлова

О.І. Мороховська