Справа №932/4369/24
Провадження №2/932/1793/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

Основні процесуальні рішення та дії.

20.05.2024 ОСОБА_1 звернувся із позовом в якому просить виключити відомості про нього як батька з актових записів про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 27.05.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.06.2024 у справі призначено судову генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

22.10.2024 справа повернулася у зв`язку із неявкою 02.09.2024 та 30.09.2024 відповідача з дітьми на експертизу.

Ухвалою суду від 01.11.2024 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 02.12.2024. Вказане підготовче засідання відкладено на 23.12.2024, після цього на 21.01.2025. В жодне із вказаних підготовчих засідань відповідач чи її представник не з`явилися.

Ухвалою суду від 21.01.2025 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання на 13.02.2025, яке за клопотанням представника відповідача відкладено на 05.03.2025.

05.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про доручення юридичній особі, зареєстрованої за законодавством Республіки Польщі, провести відібрання біологічних зразків відповідача та дітей.

Узагальнені доводи позивача.

23.07.1993 між сторонами спору укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 та 15.12.2011 ОСОБА_10 .

14.12.2023 шлюб між сторонами розірвано та стягнено із позивача в користь відповідача аліменти на утримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В процесі словесної перепалки відповідач вказала що «діти не твої», у зв`язку із чим у нього виникли сумніви у своєму батьківстві.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовільнити позов, навели пояснення, аналогічні фабулі позову. Представник вказав про ухилення відповідача від участі в судовій генетичній експертизі, що є підставою для визнання факту, що позивач не є батьком дітей.

Узагальнені доводи відповідача.

Відповідачем відзиву не подано.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що неявка відповідача для проведення експертизи була об`єктивною, оскільки вона з дітьми перебувають в Польщі. Зокрема сину виповнилося 17 років і невідомо чи його випустять з України. Окрім цього поїздка до України є затратною.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Фактичні обставини встановлені судом.

23.07.1993 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народився сини ОСОБА_9 а 15.12.2011 дочка ОСОБА_10 .

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 14.12.2023 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Вказаними рішенням також стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 .

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Норми права, що застосував суд.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч.1 ст.122 СК України).

У частинах першій та третій статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тест ДНК для встановлення батьківства зараз є простим і дуже надійним методом і що «його доказова сила значно переважає будь-які інші докази, надані сторонами для доведення або спростування факту інтимних стосунків» (Moldovan проти України, 2024, § 47).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, суть якого розкрита у статті 12 ЦПК України.

За висновками Верховного Суду, наведеному у постанові від 19.02.2025 у справі №404/6710/21, вказаною статтею передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип змагальності передбачає, зокрема і те, що суд у розгляді справи займає позицію об`єктивного та неупередженого арбітра, не збирає докази, а лише оцінює ті, що надані сторонами. Принцип змагальності є складовою справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі, диспозитивності та розумності строку.

Отже, за принципом змагальності, збір та підготовка фактичного матеріалу (доказів), необхідних для вирішення спору між сторонами покладається саме на сторони, суд лише оцінює надані учасниками справи докази, проте сам їх не збирає.

Тож можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №686/3582/16-ц.

Згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 06.11.2024 у справі №334/6732/21, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилаючись на те, що причини неявки відповідача разом з дитиною, для відібрання зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, є поважними, і не можуть свідчити про визнання факту, для з`ясування якого було призначено експертизу, не звернув уваги на те, що відповідачка не вчиняла дій, які б свідчили про те, що вона не ухиляється від проведення експертизи, у зв`язку із неможливістю прибуття дитини до України відповідачка не клопотала перед судом про вирішення питання про відібрання необхідних біологічних зразків у малолітнього за межами України, а тому суд дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідно до статті 109 ЦПК України.

Висновок суду.

Підставою для категоричного висновку щодо батьківства може бути висновок судово-генетичної експертизи.

Судом призначалася відповідна експертиза за клопотанням позивача.

Відповідач з дітьми не з`явилася для проведення експертизи, що стало підставою для повернення ухвали до суду без її проведення.

При цьому відповідач, яка мала фахового представника, як на стадії призначення експертизи, так і на стадії її проведення, не заперечувала проти експертизи, не заявляла клопотань про наявність перешкод для участі в експертизі, про відкладення проведення експертизи, про встановлення інших способів відібрання біологічних зразків, тощо.

Відповідачем не надано жодних доказів вчинення дій, спрямованих на участь в експертизі.

Більше того, відповідачем навіть не надано доказів виїзду за межі України, не подано відзиву, тобто не наведено заперечень проти позову.

Відтак суд приходить до переконання про ухилення відповідача від участі в експертизі та про визнання факту для якого призначалася експертиза на користь позивача.

Подання 24.02.2025 представником відповідача клопотання про доручення відібрання зразків не змінює викладеного висновку.

Зокрема відповідне клопотання подано після повернення ухвали про призначення експертизи без виконання та після того, як позивач просив застосувати приписи ст.109 ЦПК України.

При цьому свого клопотання про призначення експертизи відповідач не заявляла, про готовність оплати експертизи не вказувала.

За вказаних обставин, станом на 24.02.2025, були відсутні підстави для відібрання біологічних зразків, адже у суду була відсутня можливість призначити судову експертизу.

Окрім цього відповідне клопотання було подано із порушенням процесуального строку, а клопотань про його поновлення не заявлялося.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд задовольняє позов із відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

На підставі викладеного, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1 як батька з актових записів про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №940 від 08.08.2007) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №1645 від 21.12.2011).

Стягнути зі ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 14.03.2025.

Суддя В.І.Цитульський