Справа № 2-п/593/1/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"18" березня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді Данилів О.М

при секретарі Паньків М.М.

за участі адвоката Прийдуна В.М.

в режимі відеоконференції представника позивача Луківа Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, постановленого 5 червня 2024 року Бережанським районним судом у цивільній справі № 593/1942/2023 за позовом Приватного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ''Тернопільгаз'' про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Бережанського районного суду від 5 червня 2024 року, ухваленого у справі № 593/1942/2023 за позовом Приватного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації '' Тернопільгаз'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, позовні вимоги позивача було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» : 9 846, 95 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та 2 684 гривні сплаченого позивачем судового збору.

24 вересня 2024 року заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Прийдун В.М., звернувся до Бережанського районного суду Тернопільської області із заявою, в якій просив суд скасувати вищевказане заочне рішення у справі № 593/1942/2023 за позовом Приватного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації '' Тернопільгаз ''до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Зазначає, що про дане рішення відповідач дізнався лише 9 вересня 2024 року, коли йому було заблоковано картку для розрахунку. Із вказаного приводу він прийшов у виконавчу службу, де його повідомили, що його картка для розрахунків заблокована через відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що був виданий Бережанським районним судом на виконання рішення суду. А так як рішення суду ОСОБА_1 отримав у канцелярії Бережанського районного суду лише 10 вересня 2024 року, а тому просив врахувати зазначене та поновити йому строк на його перегляд. У поданій заяві захисник також зазначив, що відповідач не був присутнім в судовому засіданні по розгляду вказаної цивільної справи, оскільки не знав про те, що розглядається вказана цивільна справа, бо не отримував судових повісток, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати суду відзив на позов.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Будучи присутнім у судовому засіданні, адвокат Прийдун В.М. підтримав подану ним в інтересах ОСОБА_1 заяву, просив її задоволити.

Представник позивача Приватного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації '' Тернопільгаз'' Луків Р.М., беручи учать в судовому засіданні, дистанційно в режимі відеоконференції, не погодився із поданою заявою та просив залишити її без задоволення, оскільки стороною відповідача не зазначено жодного аргументу, який був підставою для скасування постановленого судом заочного рішення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява про перегляд заочного рішення, не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На переконання суду, поважними причинами неявки можуть бути обставини, що об`єктивно перешкоджають явці у судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Доведенню підлягає саме поважність причин неявки, а крім цього, відповідач має вказати на докази, які мають значення для справи та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність наведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Суд встановив, що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання у цій справі.

Судові засідання по розгляду вказаної цивільної справи були призначені на: 5 лютого, 1 та 26 березня, 15 квітня, 10 травня та 5 червня 2024 року у зв`язку з чим на адресу відповідача ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , кожного разу надсилалися рекомендовані листи із повідомленням, які поверталися на адресу суду без вручення їх адресату, які знаходяться в матеріалах справи /а. с. 50-51, 53-54, 61-62, 63-64,71-72/. Крім цього, з метою належного повідомлення відповідача про день і час розгляду справи суд також опублікував оголошення на сайті судової влади /а.с.70/, однак, незважаючи на вказане, відповідач жодного разу в судові засідання не з`являвся та не повідомив суд про причину своєї неявки.

Крім цього представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення не навів та до заяви не долучив належних доказів про поважність неприбуття відповідача в судові засідання по розгляду вищевказаної цивільної справи, так як судові повістки неодноразово рекомендованим листом надсилалися на адресу реєстрації відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не був присутнім в судовому засіданні так як не був належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, суд вважає такими, що не є достатніми для скасування заочного рішення.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Отже, заявником не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві представник відповідача, адвокат Прийдун В.М., зводяться лише до позиції відповідача щодо предмета спору, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання в заяві сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2024 року без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник- адвокат Прийдун Володимир Михайлович, про перегляд заочного рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2024 року у цивільній справі № 593/1942/2023 за позовом Приватного Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ''Тернопільгаз'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2025 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.