Провадження № 6/761/440/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

заявника: ОСОБА_1 ,

представника АТ «НАЕК «Енергоатом» Ковтун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2025 року до суду надійшла зазначена заява в якій заявник просить:

стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (як правонаступника Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом») на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року у справі №761/28356/20 у розмірі 30 654,50 грн.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року у справі №761/28356/20 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Суд допустив негайне виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

19.01.2021 року відповідач видав наказ №56-к про поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом».

Отже, з 13.01.2021 по 19.01.2021 (5 робочих днів) у позивача з вини відповідача існував вимушений прогул, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з даною заявою.

18.02.2025 року до суду надійшли заперечення на заяву, в яких представник АТ «НАЕК «Енергоатом» просить відмовити у задоволенні даної заяви, оскільки позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду із такою заявою та підстав для поновлення цього строку немає.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану заяву та просив задовольнити її.

Представник АТ «НАЕК «Енергоатом» заперечував щодо задоволення даної заяви з підстав, викладених у заяві.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення учасників, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року у справі №761/28356/20 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»), третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Рішенням суду допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Вступну та резолютивну частину рішення суду від 12.01.2021 року, представник Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» отримав в приміщенні суду 13.01.2021 року, що підтверджується його особистою розпискою.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2021 року відповідач видав наказ №56-к про поновлення ОСОБА_1 на роботі в АТ «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, звертаючись до суду 31.01.2025 року з даною заявою, ОСОБА_1 зазначив, що з 13.01.2021 року по 19.01.2021 року (5 робочих днів) у нього з вини відповідача існував вимушений прогул, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Також заявник зазначив в судовому засіданні, що діюче на той час законодавство не обмежувало в часі можливість звернення до суду із заявою про стягнення заробітної плати.

Стаття 233 КЗпП України (в редакції чинній на 13.01.2021 року) було передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Стаття 233 КЗпП України (в редакції станом на 31.01.2025 року) передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, на момент звернення до суду із заявою не передбачено необмежений строк звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В той же час, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є заробітною платою, оскільки заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату (постанови ВС від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 26.12.2011 у справі № 6-77цс11, від 24.06.2015 у справі № 6-116цс15, від 06.04.2016 у справі № 6-409цс16, від 11.10.2017 у справі № 311/136/16, від 08.11.2017 у справі № 202/4914/16-ц).

Варто зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №461/1303/19 виснував, що за змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, не можуть вважатися заробітною платою та не витікають із трудового договору, вони не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення таких виплат обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Крім того варто зауважити, що ОСОБА_1 в грудні 2023 року звертався до суду із позовом про стягнення середнього заробітку на підстав іположень статті 236 КЗпП України та ухвалою Київського апеляційного суду від 23.01.2025 року провадження у справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Тобто, з врахуванням наведеного вище, оскільки середній заробіток не є заробітною платою, суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з даною заявою.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 17 березня 2025 року.

Суддя: Н.Г. Притула