Номер провадження: 22-ц/813/807/25
Справа № 947/9684/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташов О.Ю.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Акціонерного товариства "Сенс Банк"

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Васильків О.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

18.03.2023 року АТ "Сенс Банк" поштою звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №674-ф03.7/103 від 14.03.2008 року та становить 5471,41 доларів США, а також стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору у сумі 3001,23 грн..

Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що що 14.03.2008 року АКІБ "Укрсоцбанк" (правонаступником якого на теперішній час є АТ "Сенс Банк") та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №674-ф03.7/103. В зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань утворилась кредитна заборгованість. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 60738 доларів США. Окрім того, в результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 28.12.2022 року становить 5471,41 долар США. На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України - задоволено частково.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щопогоджується з доводами сторони позивача щодо того, що дострокове стягнення кредитної заборгованості на підставі рішення суду не позбавляє позивача прав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, враховуючи невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.

При цьому суд зауважує, що оскільки позивач АТ "Сенс Банк" звернувся до суду з позовом в березні 2023 року, то, враховуючи заяву сторони відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість, що розрахована лише за період з березня 2020 року, а саме заборгованість в розмірі 4998,40 доларів США.

При цьому, доводи сторони ОСОБА_2 щодо наявності подвійної відповідальності відповідачів у випадку задоволення позовних вимог судом відхиляються, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12, висловлену в постанові від 28.03.2018 року, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у повному обсязі, так як мала місце неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильність встановлення обставин по справі та неправильність їх та оцінки.

Вказує, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

У даному випадку кредитним договором був встановлений іншій процент, так як заочним рішенням був стягнути процент за користування коштами та подвійне стягнення є недопустимим.

Вважає, що до заявлених позовних вимог повинна бути застосована позовна давність.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання з`явились представники та надали суду пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.03.2008 року АКБСР УКРСОЦБАНК та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 674-Ф03.7/103, відповідно до якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 45900,00 доларів США зі сплатою 12,25 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Договорі.

Договором визначено порядок погашення Кредиту з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 30.06.2028 року (включно) на умовах, визначених цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, АКБСР УКРСОЦБАНК виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу.

14.11.2010 року АКБСР УКРСОЦБАНК та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №674-Ф03.7/103 від 14.03.2008 року, відповідно до якої змінено процентну ставку за користуванням кредитом до 13,25 процентів річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між АКБ "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки за №06-09/514, за яким поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №674-ф03.7/103 від 14.03.2008 року.

Відповідач ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання не виконувала, в результаті чого у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року по справі №520/1402/15-ц позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором 674-ф03.7/103 від 14.03.2008 року у загальній сумі 60738,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.01.2015 року еквівалентно 957913,83 грн.

Судом досліджено Розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №674-ф03.7/103 від 14.03.2008 року за період з 28.12.2019 року по 28.12.2022 року на суму 5471,41 грн.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В ході судового розгляду встановлено, що між АКСБР «Укрсоцбанк», правонаступником якого на теперішній час є АТ «Сенс Банк», 14.03.2008 року було укладено угоду про надання кредиту, відповідач ОСОБА_1 не здійснила повернення коштів у строк, визначений у договорі, в зв`язку з чим заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 року по справі №520/1402/15-ц позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено та стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором 674-ф03.7/103 від 14.03.2008 року у загальній сумі 60738,02 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що дострокове стягнення кредитної заборгованості на підставі рішення суду не позбавляє позивача прав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, враховуючи невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. При цьому суд зауважує, що оскільки позивач АТ "Сенс Банк" звернувся до суду з позовом в березні 2023 року, то, враховуючи заяву сторони відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, стягненню підлягає заборгованість, що розрахована лише за період з березня 2020 року, а саме заборгованість в розмірі 4998,40 доларів США.

Тому доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи сторони ОСОБА_2 щодо наявності подвійної відповідальності відповідачів у випадку задоволення позовних вимог, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12, висловлену в постанові від 28.03.2018 року, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання сторони відповідача на те, що індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає є вірним, проте в справі яка переглядається банк не просить стягнути індексацію, а лише 3% річних, тому вказані доводи апелянта є недоречними.

Щодо наведеної представником апелянта судової практики, апеляційний суд зазначає що вона є не тотожною до обставин справи яка розглядається, тому колегія суддів вважає її не релівантною виниклим обставинам у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко