Справа № 466/4669/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/2824/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Косаревич Оксана Олегівна, Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 20.02.2020 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131.

Позов обгрунтовувала тим, що вона є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60572016 від 16.06.2020 року після смерті ОСОБА_3 27.05.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. було заведено спадкову справу №18/2020. 16.06.2020 року вона ( ОСОБА_2 ) звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. з заявою про прийняття спадщини за законом. В подальшому їй стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом до того ж нотаріуса звернулася ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах своєї доньки ОСОБА_1 . Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. №107/02/14 від 21.09.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склав заповіт, посвідчений 20.02.2020 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131. У жовтні 2020 року вона звернулася до ОСОБА_4 з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 , який рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 25 липня 2022 року у справі №466/8330/20 було задоволено та визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 20.02.2020 Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131. Постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі №466/8330/20 рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 липня 2022 року було скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні її позову відмовлено з підстав подачі такого до неналежного відповідача.

Зазначала, що спадкодавець за життя хворів тяжкими захворюваннями, які суттєво знижували його можливість усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Так, відповідно до Виписного епікризу з історії хвороби 802/522М від 20.03.2016 року ОСОБА_3 було встановлено наступний діагноз: стенокардія II ФК, кардіосклероз постінфарктний (12.2015; 2010р.) та атеросклеротичний (КВГ 12.2015 - ургентне стентування ІІКА, ОТ, ЛКА - 100%); гіпертронічна хвороба III ст. 2 ст. СН І. цукровий діабет II тип, декомпенсований. Нестенозуючий атеросклероз брахіоцефальних судин; дисциркуляторна (атеросклеротична, гіпертонічна, дисметаболічна) енцефалопатія II ст. з когнітивними порушеннями. При цьому для лікування ОСОБА_3 було призначено вживання сильнодіючих медичних препаратів: амарил, глюкофаж, крестор, плавікс раміприл, ноліпрел, актовегін та інші. Згідно даних магнітно-резонансної томографії (МРТ) голови від 11.01.2019 року у спадкодавця ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) за ішемічним типом в правій гемісфері мозочка на правих відділах мосту (басейн базилярної артерії та АІСА) в стадії геморагічної трансформації, що свідчить про те, що у ОСОБА_3 була тяжка хвороба, яка істотно впливала на когнітивні процеси та перешкоджала усвідомленню ним значення своїх дій та керуванню ними. Крім того, з виписки з медичної карти абмулаторного (стаціонарного) хворого №246 від 01.02.2019 року вбачається, що спадкодавець мав тяжку форму атеросклерозу, суттєві порушення мовлення та потребував тривалого лікування. З 03.01.2019 року внаслідок повторного інсульту ОСОБА_3 потребував постійної медичної допомоги, перебував на лікуванні у відділенні хірургії, відділенні фізичної реабілітації, відділенні інтенсивної терапії, відділенні нейрології КНП КЛШМД м. Львова. Крім того, навесні 2019 року спадкодавець пережив хірургічне втручання, пов`язане з його дисциркуляторною енцефалопатією, з метою збереження його життя. У результаті зазначеного вимушеного хірургічного втручання ОСОБА_3 потребував комплексного медичного лікування та реабілітації (не міг самостійно себе обслуговувати). До останнього дня свого життя ОСОБА_3 перебував на реабілітації, з ним постійно займався реабілітолог, що підтверджується відповідними відеозаписами, які свідчать про тяжкий стан спадкодавця, його неможливість самостійно пересуватися, що пов`язано з ураженням його мозкової активності.

У межах розгляду справи №466/8330/20 судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи усвідомлював ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складення заповіту 20 лютого 2020 року на ім"я ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В, зареєстрованого в реєстрі за 34-130: 34-131». Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 26/к від 21.12.2021 року ОСОБА_3 під час укладення 20.02.2021 року заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., страждав хронічним, стійким психічним розладом у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок перенесених гострих порушень мозкового кругообігу з вираженим психоорганічним синдромом та не був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, в проведеній посмертній судово-психіатричні експертизі зроблено категоричний висновок про неспроможність ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання ним заповіту, що є підставою для визнання такого недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 20.02.2020 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що підставою для ухвалення оскаржуваного рішення суду став висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 26/к від 21.12.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 на час складання заповіту 20.02.2020 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак, судом не враховано, що зазначена експертиза була проведена на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова в ході розгляду іншої справи - № 466/8330/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , у задоволенні якого постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року було відмовлено. Відтак, зазначений висновок експерта не міг братися судом до уваги, оскільки складений у межах іншої цивільної справи, що свідчить про його неналежність та недопустимість як доказу. Разом з тим, в межах даної справи експертиза судом не призначалась. Крім того, серед доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, є дані про стан здоров`я ОСОБА_3 , які є лікарською таємницею, право на отримання, ознайомлення та розповсюдження якої має право лише певне коло осіб і лише в певних випадках. Ні позивач, ні її представник не входять до кола осіб, яким законом надано право на отримання, ознайомлення та розповсюдження даними щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , оскільки останній за життя не надавав їм на це дозвіл. Враховуючи, що зазначені докази отримані позивачем та її представником з порушенням вимог закону, такі відповідно до ст. 78 ЦПК України не можуть братися судом до уваги під час вирішення спору по суті. При цьому, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про виклик свідків для надання ними пояснень щодо обставин справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. 20.02.2020 року, тобто за спливом позовної давності, перебіг якої розпочався 20.02.2020 року та сплив відповідно 21.02.2023 року. Відтак, подавши позов до ОСОБА_1 в травні 2023 році, позивачка пропустила строк позовної давності. Висновок суду про переривання строку позовної давності у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, оскільки такий було подано до неналежного відповідача та у задоволенні такого було відмовлено.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

Відтак для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент складення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі зі зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до положень частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом МіністрівУкраїни.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення ч. 2 ст. 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т.1 а.с.10).

Позивач ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.11-12).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60572016 від 16.06.2020 року після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. 27.05.2020 року було заведено спадкову справу №18/2020 (т.1 а.с.15).

16.06.2020 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. з заявою про прийняття спадщини за законом.

Як убачається з листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О. №107/02/14 від 21.09.2020 року, ОСОБА_2 було повідомлено про наявність заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2020 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4-130, 4-131, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.13-14).

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 та посвідченого 20.02.2020 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131, посилаючись на відсутність волевиявлення заповідача внаслідок неусвідомлення ним значення своїх дій та (або) не можливості керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 25 липня 2022 року у справі №466/8330/20 позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 20.02.2020 Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровими номерами №№4-130, 4-131.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у справі №466/8330/20 рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 липня 2022 року було скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено з підстав подачі такого до неналежного відповідача.

В ході розгляду справи №466/8330/20 Шевченківським районним судом міста Львова призначалася судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: «Чи усвідомлював ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи міг керувати ними під час посвідчення заповіту 20 лютого 2020 року на ім"я ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. від 20.02.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за 34-130: 34-131».

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №26/к від 21.12.2021 року ОСОБА_3 під час укладення заповіту 20.02.2020 року на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. страждав хронічним, стійким, психічним розладом у формі органічного розладу особистості та поведінки, внаслідок перенесених гострих порушень мозкового кругообігу з вираженим психоорганічним синдромом та був не здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.21-27).

Наявність у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 хронічного, стійкого психічного розладу також підтверджується наданими позивачем виписками з КНП КЛШМД м.Львова за період 2019-2020 років (т.1 а.с.29-137).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з доведеності пред`явлених позивачкою позовних вимог. Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №26/к від 21.12.2021 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом під час укладення 20.02.2020 року заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В., страждав хронічним, стійким психічним розладом у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок перенесених гострих порушень мозкового кругообігу з вираженим психоорганічним синдромом та був не здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оцінюючи висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №26/к від 21.12.2021 року, долучений позивачем до позовної заяви, суд вважав таку належним доказом, яким встановлено, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним. При цьому, суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачем, та обставини, встановлені висновком посмертної судово-психіатричної експертизи.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає зібраним у справі доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного врахування судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи №26/к від 21.12.2021 року, проведеної в іншій цивільній справі, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки зазначений висновок експерта проведений на підставі ухвали суду, містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, а відтак є належним та допустимим доказом, який підлягає оцінці судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Крім того, такий не спростовано іншими доказами у справі.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо звернення позивача до суду з пропуску строку позовної давності, який відповідно до вимог ст. 257 ЦК України сплив 21.02.2023 року.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з наступними змінами і доповненнями установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. Такий постійно продовжувався та постановою КМУ «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Також п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому такий продовжувався і діяв станом на час звернення ОСОБА_2 до суду 05.05.2023 року (Указ Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»).

Враховуючи наведене, звернувшись 05.05.2023 року до суду з позовом про визнання заповіту від 20.02.2020 року недійсним, ОСОБА_2 строк позовної давності не пропущено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, обґрунтовано врахував висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки такий містить чітку відповідь на поставлене запитання, яке є предметом дослідження у даній справі, дослідження проведено експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України та не суперечить іншими доказами у справі. Крім того, такий доказ здобуто судом у справі №466/8330/20 за позовом ОСОБА_2 до законного представника відповідачки ОСОБА_1 - її матері ОСОБА_4 , оскільки на день пред`явлення позову ОСОБА_1 була неповнолітньою. У справі № №466/8330/20 ОСОБА_2 оспорювала той же заповіт і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра