Номер провадження: 22-ц/813/1512/25
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача - Черан Руслан Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черана Руслана Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Дяченка В.Г., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 250 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 12.07.2023 року - 9 142 150 грн. 00 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору.

Позов мотивований тим, що у 2022 році ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 в позику грошові кошти у сумі 250 000 доларів США. Вказані грошові кошти ОСОБА_3 повинен був використати для створення комп`ютерної програми, з метою її подальшої реалізації та повернення суми боргу. Отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_3 підтвердив розпискою, яку передав ОСОБА_1 . Однак, станом на 12.07.2023 року ОСОБА_3 позичені грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, комп`ютерну програму не створив і навіть не намагався створити.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 позику від ОСОБА_1 отримав під надуманими обставинами, станом на 12.07.2023 року сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить 250 000 доларів США, що відповідно курсу НБУ дорівнює 9 142 150 грн. 00 коп., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що взяте відповідачем зобов`язання витікає із договору підряду-створення комп`ютерної програми. Звернення позивача до суду з вказаним позовом фактично свідчить про відмову від договору підряду.

Докази виготовлення комп`ютерної програми в матеріалах справи відсутні, як і докази повернення відповідачем отриманих від позивача грошових коштів чи перерахування біткоїнів. Доказів тиску на відповідача зі сторони позивача під час написання розписки суду не представлено. Отже, у позивача відповідно до ст. 849 ЦПК України виникло право відмовитися від договору підряду та вимагати від відповідача повернення грошових коштів зокрема, у порядку, передбаченому ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про стягнення грошових коштів у розмірі 250 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 12.07.2023 року - 9 142 150 грн. 00 коп., внаслідок невиконання обов`язку за договором підряду, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.04.2024 і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 в задоволені позову до ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів - відмовити, у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався. Також із тексту наданої до суду розписки взагалі не зрозуміло, з ким саме відповідач нібито уклав договір позики, та кому саме він повинен повернути кошти.

Вважає, що не виконані суттєві умови даної категорії договорів. А саме відсутня сторона за договором, а саме - позикодавець.

З вказаного тексту розписки взагалі не зрозуміло хто саме та від кого отримував грошові кошти. Також не зрозуміло як саме були отримані грошові кошти. Крім того, якщо навіть допустити, що ОСОБА_3 отримував від когось грошові кошти, то він цілком міг виконати свої зобов`язання. Тобто, позивачем на надано суду жодного доказу того, що відповідач не зробив програмне забезпечення, яке надає можливість генерувати рекламні пости.

До того ж, вважає, що структура, побудова та сам зміст тексту наданої суду розписки, саме вказує на те, що вона була написана відповідачем під впливом примусу та тиску.

А отже вважає, що не було жодних підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.04.2024 року - залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.04.2024 року - залишити без змін.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, у той час як рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому має бути залишене без змін.

Щодо явки сторін.

Сторони завчасно належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання з`явився представник позивача, інші сторони не з`явились, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду.

11 березня 2025 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Черана Р.М. про відкладення розгляду справу у зв`язку з перебуванням за кордоном.

Колегія суддів під час судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовили, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач отримав повістку засобами поштового зв`язку, що підтверджується повідомленням про вручення, а представник відповідача отримав повістку у особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Черан Р.М. в клопотанні про відкладення розгляду справи посилається на неможливість прибути у судове засідання, однак на підтвердження вказаного не надано жодних доказів, окрім того, колегія суддів зазначає, що ним не було надано доказів неможливості прибуття в судове засідання самого ОСОБА_3 ..

Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначена заява була направлена в електронному вигляді. При цьому вона не містить електронного цифрового підпису, у порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, відповідачем не наведено у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за їх відсутності, а також не мотивовано необхідність їх безпосередньої явки до суду, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони апелянта.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 22 травня 2023 року власноручно написав розписку :

« Я, ОСОБА_4 , 05 вересня 2000. Отримав грошові кошти з 10.12.2022 року по 26.05.2023 року в загальній сумі 250 000 $. Грошові кошти шляхом перерахування біткоїнів. За отримані кошти повинен був получити та зробити програмне забезпечення, яке надає можливість генерувати рекламні пости. У випадку невиконання завдання забов`язуюсь у вигляді компенсації свій особистий транспортний засіб, а саме автомобіль марки БМВ Х6, « НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ».Забов`язання повинен виконати до 26.06.2023 року.» ( а.с.10)

Відповідачу направлялася вимога про повернення коштів ( а.с.16-18).

В судовому засіданні встановлено, що сторони визнали факт написання відповідачем 22 травня 2023 року розписки, оригінал якої знаходиться у позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом.

Нормою статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, боргова розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання за договором позики. В ній повинні міститися умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суди при прийнятті рішень зобов`язані виявляти справжню правову природу правовідносин між сторонами, незважаючи на найменування документа та приймати обґрунтовані рішення. Розкриття справжньої правової природи може відбуватися за різними аспектами того чи іншого явища. У справах щодо боргової розписки це стосується, насамперед виявлення суті відносин між сторонами, який насправді договір був укладений, з приводу чого і була видана спірна розписка.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Предметом договору у даному випадку являється створення комп`ютерної програми. Істотними умовами є предмет, строк та ціна, вони дотримані сторонами.

Частинами 2-4 статті 849 цього ж кодексу передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що поручив відповідачу створити комп`ютерну програму. Відповідач погодився. Оригінал розписки оглянуто у судовому засіданні.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, сторона відповідача посилається, на те, що позивачем не надано суду жодного доказу того, що відповідач не зробив програмне забезпечення, яке надає можливість генерувати рекламні пости та вказана розписка написана під тиском.

Положеннями частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідне положення містяться у постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 .

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом вставлено, що взяте відповідачем зобов`язання витікає із договору підряду-створення комп`ютерної програми. Звернення позивача до суду з вказаним позовом фактично свідчить про відмову від договору підряду.

Докази виготовлення комп`ютерної програми в матеріалах справи відсутні, як і докази повернення відповідачем отриманих від позивача грошових коштів чи перерахування біткоїнів. Доказів тиску на відповідача зі сторони позивача під час написання розписки суду не представлено. Отже, у позивача відповідно до ст. 849 ЦПК України виникло право відмовитися від договору підряду та вимагати від відповідача повернення грошових коштів зокрема, у порядку, передбаченому ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення грошових коштів у розмірі 250 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 12.07.2023 року - 9 142 150 грн. 00 коп., внаслідок невиконання обов`язку за договором підряду, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Всупереч доводам апеляційної скарги слід наголосити, що у цій справі зміст розписки дозволяє чітко встановити, хто саме отримав грошові кошти за нею, адже ця розписка підписана особисто відповідачем та факт її складання підтверджено ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що нібито незрозуміло, від кого отримані грошові кошти за розпискою спростовуються тим, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум безумовно свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що взяте відповідачем зобов`язання витікає із договору підряду створення комп`ютерної програми. Звернення позивача до суду з позовом у цій справі та вимога фактично свідчать про відмову від цього договору підряду, на чому вірно наголошено Суворовським районним судом м. Одеси.

Як вбачається, докази виготовлення комп`ютерної програми в матеріалах справи відсутні, як і докази повернення відповідачем отриманих від позивача грошових коштів, що також вірно встановлено судом першої інстанції.

У свою чергу, посилання в апеляційній скарзі на те, що якщо навіть допустити, що ОСОБА_3 отримував від когось грошові кошти, то він цілком міг виконати свої зобов`язання ґрунтуються на припущеннях не підтверджених жодними доказами.

Натомість, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, ані за весь час розгляду справи судом першої інстанції, ані разом з апеляційною скаргою відповідачем так і не надано жодних доказів виконання своїх зобов`язань, узятих за розпискою, у той час як відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно вищенаведені доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Всупереч доводам апеляційної скарги колегія суддів наголошує, що доказів тиску на відповідача зі сторони позивача під час написання розписки також не представлено і матеріали справи таких доказів дійсно не містять, у той час як доводи апеляційної скарги про те, що нібито структура, побудова та сам зміст тексту наданої суду розписки, саме вказує на те, що вона була написана відповідачем під впливом примусу та тиску також ґрунтуються на припущеннях. Натомість, як вже вказано вище, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, такі доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, у дійсності в апеляційній скарзі так і не наведено, які ж саме норми права порушені та або неправильно застосовані судом першої інстанції, а також в чому це виразилося або могло виразитися, що додатково до викладеного вище свідчить про необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Будь яких доказів на підтвердження викладених заперечень стороною апелянта надано не було та клопотань не подано.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального та матеріального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко