04.02.2025 Справа № 756/9815/24
Унікальний № 756/9815/24
Провадження № 2/756/565/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Майбоженко А.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 21.01.2021 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка надала кошти відповідачу у розмірі 2 000 доларів США, на період у шість місяців. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми.

Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 21.01.2021 у розмірі 2 000 доларів США та судові витрати.

Ухвалою суду від 20.08.2024 в зазначеній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

У наданий ухвалою про відкриття провадження строк відповідачем надано відзив, у якому він заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 розірвано. Під час шлюбу позивачка постійно вимагала у відповідача кошти на її утримання, оскільки наданих чоловіком грошей ОСОБА_1 завжди було мало, вона почала вимагати написання розписок, в інакшому випадку погрожувала розлученням. Намагаючись зберегти сім`ю та уникнути сварок, відповідач написав цю розписку, однак кошти не отримував.

Звертає увагу суду, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 провадження № 2/188/900/2023 шлюб між сторонами розірвано, та цим рішенням встановлено, що на день подання позовної заяви майновий спір між ними відсутній.

Крім того, зазначає, що заява, матері позивачки, як свідка, датована 31.07.2024 року судом не може бути прийнята до уваги як доказ, оскільки ОСОБА_3 проживає в АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, і передати цю заяву позивачці вона ніяк не могла.

Також, позивачем пропущений строк позовної давності.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 30.10.2020 року по 06.12.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 19-23).

На обґрунтування позову ОСОБА_1 надала до суду копію розписки ОСОБА_2 від 21.01.2021 року, відповідно до якої останній взяв у позивачки 2 000 доларів США строком 6 місяців (а.с. 13).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики від 21.01.2021 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

З копії розписки від 21.01.2021, яка міститься в матеріалах справи, написаної ОСОБА_2 , вбачається, що він бере у ОСОБА_4 (прізвище позивачки до зміни імені та укладення шлюбу) грошові кошти у розмірі 2 000 доларів, строк (період) шість місяців (а.с.13).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.09.2024 клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у позивача, а саме оригіналу розписки, наданої на підтвердження укладання між сторонами договору позики задоволено та витребувано у позивачки ОСОБА_1 оригінал розписки від 21 січня 2021 року щодо отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2000 доларів США для огляду судом.

На день розгляду справи оригінал розписки позивачкою суду не надано.

Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 року у справі № 6-996цс17.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надала копію розписки. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв`язку з чим, суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити всі обставини справи, при цьому відповідачем ставиться під сумнів відповідність поданої позивачем копії розписки її оригіналу, суд не бере до уваги вказану копію розписки як належний та допустимий доказ укладення договору позики.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, те що позивачем не було доведено в ході розгляду справи, що відповідачу передавались грошові кошти у сумі 2000 доларів США, позовні вимоги не підтверджені допустимими доказами, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 206, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М. Майбоженко