ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Харків

справа № 635/2854/24

провадження № 22-ц/818/1075/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року у складі судді Пілюгіна О.М., -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (далі - ТОВ ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 23 серпня 2018 року між АТ «Альфа Банк» правонаступником якого на підставі договору факторингу є позивач та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 200 000,00 гривень, з процентною ставкою 24% річних, зі сплатою обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 гривень.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, на вимоги про погашення заборгованості не реагує, в результаті чого, станом на 20 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 64569,45 гривень із яких: 56092,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 7202,94 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та овердрафт 1274,08 грн.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за кредитним договором № 630995678 від 23 серпня 2018 року, укладеним з відповідачем ( надалі Договір факторінгу). Вищевказана сума заборгованості відповідачем не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 630995678 від 23 серпня 2018 року в розмірі 64569,45 грн та судові витрати, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 630995678 від 23 серпня 2018 року. А саме матеріали справи не містять та позивачем не надано належних та допустимих доказів обставин здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» свої зобов`язань за договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року та відповідно переходу до нього права вимоги, зокрема до ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та зробив висновки помилкові висновки про недоведеність позову. На підтвердження переходу до ТОВ права вимоги за кредитним договором позивач надав суду: копію платіжного доручення № 34291 від 20.11.2021 ( а.с. 99 зворот), витяг з додатку 1-1. Тому висновок суду про недоведеність позову є необґрунтованим. Посилання суду на «недопустимість доказу» до витягу з додатку № 1 1 до Договору факторингу зроблений з порушенням вимог закону. Надати суду повний Додаток неможливо, оскільки це порушить права інших боржників, які становлять «Банківську таємницю». Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення та акт-прийому передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до Договору факторингу, що є належним доказом переходу до ТОВ права вимоги за кредитним договором.

08.01.2025 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому, просить у задоволені апеляційної скарги ТОВ відмовити, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК Українив межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджуються матеріалами справи, що відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 16 серпня 2018 року відповідач підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку.

Позивач надав суду копії анкети-заяви, паспорту споживчого кредиту, та оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписані відповідачем за даними яких відповідачу встановлена максимальна сума кредитного ліміту 200 000,00 гривень, з фіксованою процентною ставкою 24% річних, на споживчі цілі, зі строком кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору ( а.с. 6 7).

Відповідно до даних паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його використання щомісячно в розмірі не менш ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 гривень.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 23.08.2018 по 20 грудня 2021 року (а.с. 17-25).

З виписки вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався платіжними картками World Debit Mastercard НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 робив покупки, знімав готівку, переказував кошти.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 4, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а товариство прийняло належні банку права вимоги до боржників, вказаних у Додатку № 1-1 до договору факторингу (а.с.9-13).

Згідно пункту 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Пунктом 2.3 Договору факторингу передбачено право вимоги, яке вважається відступленим Фактору з дати оплату Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2. договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2 Договору Сторони цього Договору підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору факторингу, ціна права вимоги за цим Договором становить 12 878 944 гривень 00 копійок. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 878 944 грн 00 коп, шляхом перерахування на рахунок Клієнта НОМЕР_4 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 64 569,45 грн, з яких 57 366,61 грн сума за основною заборгованістю, 7 202,94 вказано як пеня (а.с. 14-17).

Платіжним дорученням за № 34291 від 20 грудня 2021 підтверджується оплата TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 4 (а.с. 103).

Наданий ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складових заборгованості в розмірі 64 569,45 грн: - заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 56 092,43 грн, - заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 202,34 грн та - 1274,08 грн овердрафту (несанкціонована заборгованість) (а.с.26).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зістаттею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Як встановлено судом, 16 серпня 2018 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Матеріалами справи також підтверджується, що того ж дня ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

З наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

Звертаючись до суду із вказаним позовом товариство посилалось на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 20 грудня 2021 року наявна заборгованість у розмірі 64569,45 грн.

Наданий ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складових заборгованості в розмірі 64569,45 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 56 092,43 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 202,34 грн та 1274,08 грн овердрафту (несанкціонована заборгованість).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 64 569,45 грн., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування.

Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.

При цьому суд враховує, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не надано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту та спростовують правильність наданого товариством розрахунку заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 630995678 від 23 серпня 2018 року.

Проте суд за змістом позовної заяви до неї були долучені : копія акту прийому передачі реєстру боржників ( оригінал наявний у позивача ), копія платіжного доручення на підтвердження оплати за договором факторингу (оригінал наявний у позивача.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (з наступними змінами та доповненнями) у разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.

Однак при прийнятті та реєстрації позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суд першої інстанції на відсутність додатку до позовної заяви уваги не звернув та не склав відповідний акт.

Вказаним обставинам при розгляді справи суд відповідної оцінки не надав, будь-яких заходів для встановлення місцезнаходження згаданих документів на які посилається позивач як на підставу позову не вжив, обмежившись лише констатацією факту відсутності доказів оплати за договором факторингу.

Відповідно до частин 2-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини 4 статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №717/2052/16-ц, провадження №14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі №370/999/16-ц, провадження №14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, провадження №14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19, провадження №12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19, провадження №12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі №909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі №915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі №46/603 та інші).

Зазначена судова практика є сталою й незмінною і в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (див.: постанови від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17, провадження №61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі №753/11963/15-ц, провадження №61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі №521/574/22, провадження №61-9422св22 та інші).

Оскільки апеляційним судом встановлені поважні причини ненадання до суду першої інстанції позивачем доказів виконання умов договору факторингу, що підтверджують факт набуття ним права вимоги до відповідача, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає та вони не досліджені внаслідок допущених судом порушень формування цивільної справи, судова колегія приймає до уваги додані до апеляційної скарги копії акту прийому передачі реєстру боржників та платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року,

Зазначені документи підтверджують факт оплати ТОВ ( фактором ) права вимоги за договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року та перехід до ТОВ права вимоги до відповідача.

Таким доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про недоведеність позову. У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Щодо витрат на правничу (правову) допомогу , судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною 13статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2статті 141 ЦПК України судовий збірпокладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог.Інші судовівитрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1)у разі задоволення позову- на відповідача; 2)у разівідмови впозові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що 02.10.2023 року між ТОВ «Перший інвестиційний клуб» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 02/10-23, в якому визначено, що сума витрат на надання Замовником послуг по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 7 100,00 грн.

Згідно акту приймання - передачі наданих послуг №3 від 25.01.2024 року вбачається, що адвокатом надано клієнту юридичні послуги, а саме: надання первинної консультації у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника у справі, підготовка позовної заяви. Загальний затрачений час становить 7, 1 години вартістю 7100,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу з боку ОСОБА_1 , не надходило.

Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відовідальністю «Фінансової компанії «Фінтраст Україна» » задоволено то судовий збір за подання позову та подання апеляційної скарги який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 7570,00 грн (3028,00+4 542,00).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367,368,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,(, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) заборгованість за кредитним договором у розмірі 64569 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 56 092,43 (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто дві) грн 43 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 202,34 (сім тисяч двісті дві) грн 34 коп. та овердрафту (несанкціонована заборгованість) у розмірі 1274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) грн, 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,(, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) судовий збір у розмірі 7570,00 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7100 (сім тисч сто) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна