справа № 492/964/24
провадження № 2/492/259/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: патронатного вихователя ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Виконавчий комітет Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вказаною позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, у зв`язку з чим діти були влаштовані в родину патронатного вихователя. За час перебування в родині патронатного вихователя мати рідко відвідувала дітей, не займалася лікуванням та вихованням малолітніх дітей, що свідчить про свідоме небажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим останню слід позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просила його задовольнити.

Відповідачка про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування представника позивача, думку третьої особи, особисту думку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані суду письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх матір`ю зазначена ОСОБА_3 (а.с. 10), відповідачка у справі (а.с. 12, 14).

З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України № 6 від 20 жовтня 2016 року, № 1 від 13 грудня 2018 року вбачається, що батько ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записаний відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а.с. 17, 18).

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 188 від 21 лютого 2022 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 (а.с. 16).

Відповідно до протоколу бесіди від 26 січня 2026 року з ОСОБА_3 була проведена бесіда, в ході якої остання була попереджена про необхідність влаштування дітей до дитячого садка та виконання рекомендацій лікарів (а.с. 19). Згідно з наказами № 8, № 9 від 17 березня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Арцизької міської ради, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с. 20, 21).

Відповідно до актів обстеження умов проживання від 21 квітня 2022 року, від 11 листопада 2022 року, від 19 травня 2023 року, від 18 серпня 2023 року, від 11 січня 2024 року, від 24 січня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання незадовільні, продуктів харчування мало, приготованої їжі не має, матір ОСОБА_3 не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовку до самостійного життя, рекомендовано прибрати в кімнатах, купити дітям теплі речі, придбати продукти харчування та пройти медичний огляд з дітьми (а.с. 23, 24, 25, 26, 27, 28, 31). Згідно з протоколом бесіди від 11 січня 2024 року ОСОБА_3 переїхала проживати до ОСОБА_5 , яка просила посприяти влаштувати дітей до державного закладу (а.с. 29). 11 січня 2024 року проведено бесіду з ОСОБА_3 , яка повідомила, що вона переїхала до сімї рідної тітки ОСОБА_5 , відповідачці запропоновано підшукати нове жило, працевлаштуватися та оформити соціальні вплати на потреби дітей (а.с. 30).

24 січня 2024 року ОСОБА_3 , відповідачка у справі, звернулася до Служби у справах дітей Арцизької міської ради із заявами про влаштування дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасове перебування у зв`язку із складними життєвими обставинами в родину патронатного вихователя ОСОБА_4 (а.с. 32, 33). 25 січня 2024 року комісія з питань захисту прав дитини Арцизької міської ради прийняла рішення № 3 «Про створення належних умов для проживання в родині ОСОБА_3 її малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 34) та рішення № 4 «Про доцільність влаштування на тимчасове перебування дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в патронатну сім`ю» (а.с. 35).

Рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради № 41 від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 лютого 2024 року влаштовано до патронатного вихователя ОСОБА_4 (а.с. 36, 37). Договір про патронат укладено між виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради, матір`ю дітей ОСОБА_3 та патронатним вихователем ОСОБА_4 (а.с. 38-41).

На підставі наказів № 06, № 07 від 01 лютого 2024 року, актів про факт передачі дитини від 01 лютого 2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 лютого 2024 року передані патронатному вихователю ОСОБА_4 та визначено тимчасове місце їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42, 43, 44, 45).

З акту обстеження умов проживання від 01 лютого 2024 року вбачається, що на час влаштування дітей до сім`ї патронатного вихователя матері рекомендовано закінчити ремонт в будинку, привести до ладу кімнату дітей та працевлаштуватися (а.с. 46). Рішенням № 6 комісії з питань захисту прав дитини Арцизької міської ради від 22 лютого 2024 року зобов`язано ОСОБА_3 завершити створення задовільних умов для проживання дітей та повернення їх з патронатної сім`ї (а.с. 47).

05 квітня 2024 року ОСОБА_3 звернулася із заявами про продовження терміну влаштування дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на тимчасове перебування у зв`язку із складними сімейними обставинами в родині патронатного вихователя (а.с. 48, 49). 24 квітня 2024 року комісією з питань захисту прав дитини Арцизької міської ради прийнято рішення «Про доцільність продовження строку перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в патронатній сім`ї» (а.с. 50-51). Рішенням № 94 від 24 квітня 2024 року продовжено з 01 травня 2024 року перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в сім`ї патронатного вихователя» (а.с. 52, 53). Додатковою угодою від 24 квітня 2024 року, укладеною між виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради, матір`ю дітей ОСОБА_3 та патронатним вихователем ОСОБА_4 змінено дату вибуття дітей із сім`ї патронатного вихователя на 31 липня 2024 року (а.с. 54).

На підставі заяви ОСОБА_4 рішенням № 5 від 24 квітня 2024 року, № 74 від 26 квітня 2024 року надано згоду на психіатричний огляд та госпіталізацію малолітнього ОСОБА_2 до Одеського обласного медичного центру психологічного здоров`я (а.с. 55, 56, 57).

Відповідно до виписки з журналу спостережень патронатного вихователя діти під час влаштування до патронатної родини мали занедбаний вигляд, брудні та неохайні (а.с. 69-74).

Згідно з листом Виноградівського старостинського округу № 76 від 31 травня 2024 року до влаштування дітей в сім`ю патронатного вихователя у будинку було брудно, не прибрано, на теперішній час частково зроблено ремонт, але санітарно-гігієнічні умови у будинку відсутні (а.с. 61).

Відповідно до листа КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради № 01-10/622 від 30 травня 2024 року ОСОБА_3 , відповідачка у справі, на обліку у лікаря нарколога не знаходиться, з 2004 року знаходиться на обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість F 70, що також підтверджується відповідними довідками (а.с. 58, 59). ОСОБА_3 неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП, що підтверджується відповідними постановами Арцизького районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року, від 08 квітня 2022 року, від 27 лютого 2024 року (а.с. 62, 63, 64).

З доповідної фельдшера Виноградівської лікарської амбулаторії ОСОБА_6 вбачається, що з ОСОБА_3 проводилися бесіди щодо покращення умов проживання дітей, у будинку брудно, не прибрано, діти недоглянуті (а.с. 60).

Згідно з листом Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» № 01-06-286 від 09 грудня 204 року сімя ОСОБА_3 перебуває на обліку у Комунальній установі «Центр надання соціальних послуг» з 25 січня 202 року, діти перебувають на вихованні в патронатній родині, мати протягом трьох місяців не працевлаштувалась та жодних змін за цей період не відбулося (а.с. 152).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_1 мати не цікавиться дитиною, не реагує на зауваження класного керівника стосовно навчання та зовнішнього вигляду учениці, не приділяє уваги вихованню доньки, не допомагає у навчанні (а.с. 66). З характеристики учениці 1-В класу Татарбунарського ліцею імені В.З. Тура ОСОБА_1 вбачається, що за період навчання у школі мати не цікавилася навчальними досягненнями дитини (а.с. 67).

Згідно з характеристикою вихованця КЗДО (ясла-садок) «Колосок» ОСОБА_2 дитину до садочка приводили та забирали додому виключно патронатні опікуни, за період перебування дитини у дошкільному закладі мати не приймала участь у вихованні сина (а.с. 68). З характеристики Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Незабудка» міста Татарбунари Татарбунасрької міської ради № 167 від 12 листопада 2024 року за період відвідування ОСОБА_2 закладу біологічна матір жодного разу не з`явилася (а.с. 153).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_2 має затримку розвитку (а.с. 75). З виписок із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що діти на прийом приходять у супроводі вихователя, матір станом здоров`я дітей не цікавиться (а.с. 76, 77).

Судом достовірно встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, що відповідачка не проявляє до своїх дітей щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавиться ні здоров`ям, ні подальшою долею дітей, внаслідок чого суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей.

Відповідно до висновку Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування від 01 липня 2024 року Арцизька міська рада, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відповідачку у справі, відносно її дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 48-49), що підтверджується також рішенням Виконавчого комітету Арцизької міської ради № 117 від 01 липня 2024 року (а.с. 79, 80-83).

Відповідно до частин 2, 3 статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні спору про позбавлення її матері батьківських прав; суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У судовому засіданні була допитана малолітня ОСОБА_1 , яка пояснила, що не бажає, щоб матір позбавляли батьківських прав.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, суд вважає, що думка малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо заперечення проти позбавлення її матері батьківських прав може бути висловлена з огляду на її вік та неможливість належним чином надати оцінку певним факторам, оскільки ОСОБА_1 поводила себе невпевнено та розгублено, у зв`язку із чим суд ставить під сумнів відсутність сторонніх факторів на формування її позиції, нерозуміння наслідків та не бере такі до уваги.

Згідно зі статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року (дачі - Європейська конвенція), дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що її стосується, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: а) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати Консультацію та мати можливість висловлювати свою думку; с) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення.

Статтею 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думку, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думці, висловленою дитиною.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина 4 статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України, матір зобов`язана піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Суд, оцінюючи обставини справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю вказана ОСОБА_3 , відповідачка у справі. Діти влаштовані в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_4 , за час перебування в сімї патронатного вихователя, мати дітей відвідувала рідко.

Мати ОСОБА_3 участі у вихованні дітей не приймає, не займається їх лікуванням, не цікавиться їх успіхами у навчанні, санітарно-побутові умови, в яких проживали діти незадовільні, за час перебування дітей у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 не проявляла щонайменшої зацікавленості щодо своїх малолітніх дітей.

На підставі викладеного, беручи до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання дітей та їх утримання, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей та їх подальшої долі, діти не отримують від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідачки брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідачка суду не надала відповідачкою суду не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що на підставі належним чином оцінених доказів, судом установлені обставини ухилення відповідачки ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків, оскільки відповідачка не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дітей, станом здоров`я дітей не цікавиться, фізичний та моральний розвиток дітей не підтримує, необхідних умов для проживання дітей не забезпечує, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дітей, а тому наявні виключні обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки - позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Разом із тим, суд звертає увагу відповідачки ОСОБА_3 на те, що відповідно до положень частини 1 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі статей 7, 15, 18, 150, 164, 166, 169 СК України, керуючись статями 7, 8, 12, 13, 19, 48, 76-83, 92, 95, 128, 223, 247, 258-259, 263, 280-283, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.