П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Київ

Справа №757/16306/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/754/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Бусик О.Л. 23 січня 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складений 02 лютого 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про застосування наслідків нікчемності правочину за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 44782,40 грн, з яких: 36633,50 грн заборгованість за тілом кредитом, 8148,90 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 2684 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 грудня 2012 року відповідач подав до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000 грн.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 44782,40 грн., з яких: 36633,50 грн заборгованість за тілом кредитом, 8148,90 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору.

Заперечуючи проти первісного позову, у липні 2023 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до АТ КБ «ПриватБанк» про застосування наслідків нікчемності правочину за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог відповідач вказує, що не вступав в кредитні відносини з банком. У заяві №б/н від 06 грудня 2012 року відповідачем власноручно написано нуль гривень кредитного ліміту, жодних інших документів, які б змінювали наміри відповідача щодо отримання додаткових послуг зі сторони позивача, окрім розрахунково-касового обслуговування відповідач не підписував.

Враховуючи вищевикладене просив застосувати наслідки нікчемності правочину за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06 грудня 2012 року в частині кредитних правовідносин.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 44782 (сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати з оплати судового збору в розмірі 2684 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків нікчемності правочину за кредитним договором - залишено без задоволення.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , нимподано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що доказів видачі кредиту ОСОБА_1 . Банком до позову не додано. Заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не свідчить про укладання кредитного договору на умовах визначених банком, а підписання клієнтом публічної оферти ПриватБанку на укладання кредитного договору не може вважатись його укладенням.

Також вказує на те, що виписка за договором не входить до переліку первинних бухгалтерських документів банків, оскільки облік в банках ведеться саме за рахунками.

Звертає увагу, що він вступив у відносини з Банком виключно стосовно банківського рахунку з використанням банківської картки. Жодних інших документів, які б змінювали наміри ОСОБА_1 щодо отримання додаткових послуг зі сторони Банку, окрім розрахунково-касового обслуговування за банківським рахунком він не укладав та не підписував.

Також зазначає, що представник Банку Стадніков Д.В. доказів на самопредставництво Банку чи на представництво Банку як адвокатом не надав, а тому усі подані ним заяви, клопотання та ін, не мали прийматись судом. Останній з 27 вересня 2023 року діяв на підставі довіреності Банку, тобто був неповноважним представником.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким первісні позовні вимоги залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Представник Банку подав пояснення на апеляційну скаргу, в яких вказував на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними тат такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Представник позивача - адвокат Попельнюх Т.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно Анкети-заяви ОСОБА_1 висловив свою згоду на те, що анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. У заяві міститься відмітка про те, що ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна», з бажаним кредитним лімітом «0» грн /т.1 а.с. 18/.

В матеріалах справи наявна копія Паспорту споживчого кредиту підписана ОСОБА_1 25 травня 2021 року, із застереженням про чинність та актуальність інформації до 09 червня 2021 /т.1 а.с. 19-22/.

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» міститься інформація про отримані відповідачем ОСОБА_1 за вказаним договором кредитні картки «Універсальна» та «Універсальна GOLD» у кількості 4 штуки /т.1 а.с. 17/

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 міститься інформація про зміну кредитного ліміту, як в сторону зменшення так і в сторону збільшення /т.1 а.с. 16/.

Представником позивача до матеріалів справи також було додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /т.1 а.с. 23/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 березня 2023 року становить 44782,40 грн, з яких: 36633,50 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8148,90 грн - заборгованість за простроченими відсотками /т.1 а.с.5-15/.

Із виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 за договором №б/н вбачається, що станом на 01 січня 2023 року у останнього наявна заборгованість в розмірі 44782,40 грн /т.1 а.с. 58-89/.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг /т.1 а.с. 24-48/.

Також представником позивача до позовної заяви долучено копію паспорту ОСОБА_3 /т.1 а.с. 50,51/.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із положеннями ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених обставин вбачається, що анкета-заява від 06 грудня 2012 року, яка підписана позичальником ОСОБА_1 містить анкетні дані останнього, його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір банківського обслуговування. Із заяви також вбачається, що він виявив бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом «0» грн.

Із довідки наданої позивачем вбачається, що ОСОБА_1 на підставі підписаного кредитного договору №б/н отримав кредитні картки «Універсальна» та «Універсальна GOLD» у кількості 4 штуки.

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 міститься інформація про зміну кредитного ліміту, як в сторону зменшення так і в сторону збільшення, зокрема, 20 лютого 2021 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 35000,00 грн, а 26 грудня 2022 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

При звернені до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що не вступав в кредитні відносини з банком. У заяві №б/н від 06 грудня 2012 року ним власноручно було написано нуль гривень кредитного ліміту, жодних інших документів, які б змінювали наміри відповідача щодо отримання додаткових послуг зі сторони позивача, окрім розрахунково-касового обслуговування відповідач не підписував.

На підтвердження того, що відповідач отримував та користувався кредитними коштами позивачем було надано виписку про рух коштів відповідача ОСОБА_1 за договором №б/н, з якої вбачається, що відповідач користувався коштами наданими позивачем.

Отже, відповідач за зустрічним позовом діяв у відповідності до вищевказаних норм права та уклав з ОСОБА_1 06 грудня 2012 року договір банківського обслуговування, який містив в собі елементи кредитного договору, який є обов'язковим до виконання.

ОСОБА_1 користувався коштами банку та здійснював погашення заборгованості за договором, чим підтверджував та розумів своє зобов`язання перед банком, що свідчить про виконання угоди сторонами, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову є законними та обгрунтованими.

З матеріалів справи також вбачається, що заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2012 року за тілом кредиту складає 36633,50 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів на рахунках відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виписка за договором не входить до переліку первинних бухгалтерських документів банку, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки надана Банком виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідач суду не надав. За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36633,50 грн.

Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками колегія суддів виходить з такого.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав: Витяг з Умов та правил у ПриватБанку; паспорт споживчого кредиту від 25 травня 2021 року підписаний відповідачем із застереженням про чинність та актуальність інформації до 09 червня 2021 року; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна», 30 днів пільгового періоду; «Універсальна», 55 днів пільгового періоду; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD»; розрахунок заборгованості та виписку по рахунках відповідача.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за простроченими відсотками ОСОБА_1 станом на 23 березня 2023 року становить 8148,90 грн.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил, які розміщені на сайті (https://privatbank.com.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витяг з Умов та Правил, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил, які містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 грудня 2012 року, шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Таким чином, підписання споживачем паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими та простроченими процентами за користування кредитом у сумі 8148,90 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про залишення вказаних позовних вимог без задоволення.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що представник Банку Стадніков Д.В. доказів на самопредставництво Банку чи на представництво Банку як адвокатом не надав, оскільки Стадніком Д.В. на підтвердження своїх повноважень, як представника, було надано довіреність та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується матеріалами справи, та свідчить про належність повноважень останнього на представництво Банку.

В порядку визначеному ч. 1 ст. 382, ч.13 ст. 141 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку ч. 10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, про відмову в задоволенні вказаним позовних вимог, що свідчить про задоволення позовних вимог і вимог апеляційної скарги частково, суд апеляційної інстанції враховуючи положення ч.10 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне змінити і стягнутий судом першої інстанцій розмір судового збору шляхом його зменшення з 2684,00 грн до 1476,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 2684,00 грн змінити, зменшити суму стягнутого судового збору з 2684,00 грн до 1476,20 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 13 березня 2025 року.