ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 756/11324/23

провадження № 61-16139св24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне агентство України з управління зоною відчуження, Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сабадин Алла Василівна, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ), Державного спеціалізованого підприємства «Північна пуща» (далі - ДСП «Північна пуща») про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що наказом ДАЗВ від 13 березня 2023 року № 29-ОС його прийнято на роботу на посаду директора ДСП «Північна Пуща».

13 березня 2023 року між ним та ДАЗВ укладений контракт № 1 на термін з 13 березня 2023 року до 12 липня 2023 року з правом продовження або укладення на новий чи інший термін (пункт 5.5 контракту). Надалі додатковою угодою від 19 травня 2023 року № 2 сторони погодили продовження терміну дії контракту до 12 липня 2028 року.

Наказом в.о. голови ДАЗВ від 13 червня 2023 року № 74-ОС відповідно до Положення про ДАЗВ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 року № 564, та частини п`ятої статті 65-1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції», його відсторонили від виконання обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» з 13 червня 2023 року до закінчення розгляду справи судом. З цим наказом його у встановленому законом порядку не ознайомили, він ознайомився з ним лише 07 серпня 2023 року.

Вказував, що він є посадовою особою юридичної особи та є службовою особою правоохоронного органу, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, яка для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівняна до осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Посилався на те, що він був відсторонений від посади директора ДСП «Північна Пуща» на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року, яка була скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року. Вказаною ухвалою апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Слюсар Д. В., погодженого з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва Горобинським В. М., про відсторонення його від посади директора ДСП «Північна Пуща» строком на два місяці, тобто до 26 липня 2023 року.

Зазначав, що він безпідставно відсторонений від займаної посади без збереження заробітної плати.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ в.о голови ДАЗВ від 13 червня 2023 року № 74-ОС «Про відсторонення від обов`язків директора Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» з 13 червня 2023 року ОСОБА_1 »;

- стягнути з ДАЗВ на його користь 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з ДСП «Північна Пуща» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період відсторонення від виконання обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» з 13 червня 2023 року до 01 вересня 2023 року у сумі 367 777,00 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку на його користь за весь час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, керувався тим, щовідносно ОСОБА_1 здійснюється провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, в якому він має статус підозрюваного. На час видачі наказу від 13 червня 2023 року № 74-ОС про відсторонення позивача від посадових обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» існувала ухвала слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року про відсторонення позивача від займаної посади і доказів закінчення розгляду справи за ознаками кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним, як і відсутні підстави для його скасування.

Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ДСП «Північна Пуща» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правилом такому працівникові заробітна плата не виплачується.

Оскільки позивач не довів порушення його трудових прав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сабадин А. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що підставою винесення наказу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» була службова записка головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції від 13 червня 2023 року № СЗ-77-23, а не ухвала слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року. Крім того, вказаною ухвалою ОСОБА_1 відсторонено від посади строком на два місяці, а оспорюваним наказом ОСОБА_1 відсторонено до закінчення розгляду справи і не зазначено якої саме справи. Отже, у наказі про відсторонення, прийнятого на підставі службової записки, та в ухвалі слідчого судді вказані різні періоди відсторонення позивача від посади.

Водночас ухвала слідчого судді скасована апеляційним судом, що має наслідком скасування наказу про відсторонення та відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суди попередніх інстанцій помилково посилались на те, що наказ від 13 червня 2023 року № 74-ОС втратив чинність 23 червня 2023 року, оскільки наказом ДАЗВ від 23 червня 2023 року № 83-ОС оспорюваний наказ не визнавався таким, що втратив чинність, а лише внесено зміни до цього наказу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 46 КЗпП України, частини п`ятої статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

У грудні 2024 року представники ДСП «Північна Пуща» та ДАЗВ подали відзиви на касаційну скаргу, мотивовані незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.

В обґрунтування доводів відзивів заявники вказали, щорішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Суди попередніх інстанцій встановили наявність визначених законодавством юридичних та фактичних підстав для застосування до позивача заходів у вигляді відсторонення від посади, існування яких підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем. Відносно ОСОБА_1 здійснюється провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, в якому він має статус підозрюваного. Доказів закінчення розгляду справи за ознаками кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для скасування наказу про його відсторонення. Також відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом ДАЗВ від 13 березня 2023 року № 29-ОС ОСОБА_1 прийнято на роботу ДАЗВ на посаду директора ДСП «Північна Пуща.

13 березня 2023 року ДАЗВ укладено контракт № 1 з директором ДСП «Північна Пуща» ОСОБА_1 на термін з 13 березня 2023 року до 12 липня 2023 року з правом продовження або укладення на новий чи інший термін (пункт 5.5 контракту).

19 травня 2023 року додатковою угодою № 2 до контракту з директором ДСП «Північна Пуща» від 13 березня 2023 року сторони дійшли згоди про продовження терміну дії контракту і виклали пункт 6.1 Глави 6 контракту у такій редакції: «6.1. Цей Контракт діє з 13 березня 2023 року по 12 липня 2028 року».

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, відомості про яке 07 квітня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000007 (справа № 758/6014/23). В ході досудового розслідування кримінального провадження (26 травня 2023 року) ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Слюсара Д. В., погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва Горобинським В. М., про відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 від посади задоволено.

Відсторонено від посади підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, ОСОБА_1 , працюючого на посаді директора ДСП «Північна Пуща», на час досудового розслідування строком до двох місяців, тобто до 26 липня 2023 року.

Наказом в.о. голови ДАЗВ від 13 червня 2023 року № 74-ОС відповідно до Положення про ДАЗВ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 року № 564, та частини п`ятої статті 65-1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» з 13 червня 2023 року до закінчення розгляду справи судом.

Підстава - службова записка головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції від 13 червня 2023 року № СЗ-77-23 (а. с. 14, т. 1).

У службовій запискці головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції від 13 червня 2023 року № СЗ-77-23 зазначені обставини, що стали відомі ДАЗВ щодо ОСОБА_1 та пропозиції щодо забезпечення безперебійної діяльності ДСП «Північна Пуща», зокрема, що відносно ОСОБА_1 здійснюється провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у справі 758/5968/23 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наказом ДАЗВ від 21 червня 2023 року № 80-ОС визнано таким, що втратив чинність наказ № 74-ОС від 13 червня 2023 року.

Наказом ДАЗВ від 22 червня 2023 року № 81-ОС визнано таким, що втратив чинність наказ від 21 червня 2023 року № 80-ОС.

Наказом № 83-0С від 22 червня 2023 року визнано таким, що втратив чинність наказ № 81-ОС від 22 червня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року скасовано ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року, у задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Слюсар Д. В., погодженого з прокурором Подільської окружної прокуратури міста Києва Горобинським В. М., про відсторонення від посади директора ДСП «Північна Пуща» строком на два місяці, тобто до 26 липня 2023 року, відмовлено.

Наказом ДАЗВ від 08 квітня 2024 року № 37-ОС «Про розірвання контракту та звільнення з посади директора ДСП «Північна Пуща» ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади директора ДСП «Північна Пуща» 08 квітня 2024 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності та штату працівників), пункту 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Наказом ДСП «Північна Пуща» № 224-ОС- 502854 про припинення трудового договору (контракту) директора ОСОБА_1 звільнено з 08 квітня 2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1статті 40 КЗпП України, підстава звільнення - наказ ДАЗВ від 08 квітня 2024 року № 37-ОС.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з підпунктом «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «По запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Частиною другою статті 167 та частиною другою статті 169 ЦК України передбачено, що державні та комунальні підприємства, а також навчальні заклади, спільні комунальні підприємства належать саме до юридичних осіб публічного права, безвідносно до мети їхньої діяльності.

Під посадовими особами юридичних осіб публічного права потрібно розуміти осіб, які мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Так, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств.

Пунктом 1 частини першої статті 29 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється, зокрема, шляхом усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Статтею 30 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації. Усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа.

Відповідно до частини п`ятої статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Законом, який регулює порядок відсторонення від посади особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину є Кримінальний процесуальний кодекс України. Із пункту 4 частини другої статті 131 КПК України слідує, що відсторонення від посади є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої та другої статті 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тобто працівник не звільнений з роботи, а лише тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника.

Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків.

За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Установивши, що відносно ОСОБА_1 здійснюється провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, в якому він має статус підозрюваного, на час видачі наказу від 13 червня 2023 року № 74-ОС про відсторонення позивача від посадових обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» існувала ухвала слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року про відсторонення позивача від займаної посади і доказів закінчення розгляду справи за ознаками кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування наказу про відсторонення позивачавиконання обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» з 13 червня 2023 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи не знайшли свого підтвердження, тому відсутні і правові підстави для задоволення вимог позову в частині поновлення на роботі та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі є похідними.

Оскільки позивач не довів порушення його трудових прав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року позивача відсторонено від посади строком на два місяці, а оспорюваний наказом - до закінчення розгляду справи, не є підставою для скасування цього наказу, оскільки термін відсторонення від роботи може встановлюватися до усунення причин, що його зумовили, і такий строк залежить не виключно від роботодавця.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 565/605/22 (провадження № 61-10966св22).

Аргументи касаційної скарги про те, що підставою відсторонення ОСОБА_1 була службова записка, а не ухвала слідчого судді, не є підставою для скасування оспорюваного наказу, оскільки посилання у цьому наказі на службову записку головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції від 13 червня 2023 року № СЗ-77-23 не спростовує наявності чинної ухвали слідчого судді на момент видання цього наказу. Водночас оскаржуваний наказ містить посилання на статтю 65-1 «Про запобігання корупції», якою передбачено відсторонення від повноважень особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.

Суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статті 46 КЗпП України та частини п`ятої статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Помилкове посилання суду першої інстанції на те, що наказ від 13 червня 2023 року № 74-ОС втратив чинність з 23 червня 2023 року, не спростовує правильного висновку суду про відсутність правових підстав для визнання цього наказу незаконним та його скасування, оскільки відносно ОСОБА_1 здійснюється провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, в якому він має статус підозрюваного, на час видачі наказу від 13 червня 2023 року № 74-ОС про відсторонення позивача від посадових обов`язків директора ДСП «Північна Пуща» існувала ухвала слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року про відсторонення позивача від займаної посади і доказів закінчення розгляду справи за ознаками кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали справи не містять

Разом із цим колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сабадин Алла Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара