Справа № 308/319/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Чепки В. В.,

за участі секретаря судових засідань - Авдєєвої К. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Литвин Степан Йосипович до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Муругова Анастасія Сергіївна, про визнання права на завершення процедури приватизації та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Адвокат Литвин С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право на завершення процедури приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати позивача була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкала разом зі своє донькою ОСОБА_1 та незадовго до смерті. висловила волю на приватизацію даної квартири. Її представником за довіреністю ОСОБА_1 , за життя матері було розпочато процедуру приватизації вищезазначеної квартири та 08.12.2011 Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення № 459 «Про приватизацію державного житлового фонду» про передачу даної квартири у приватну власність ОСОБА_2 .. Проте позивач не встигла завершити процедуру приватизації даної квартири.

Після смерті матері ОСОБА_1 прийняла спадщину, шляхом написання заяви про прийняття спадщини в Першу Ужгородську державну нотаріальну контору 25.12.2012 (спадкова справ №483/2012).

08.08.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно для оформлення спадкового майна та одержання правовстановлюючих документів, проте їй було відмовлено у зв`язку із тим, що подані документи не відповідають вимогам, які встановлені Законом, а саме: свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 було видано на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 06.08.2012, тобто після її смерті.

Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, тому вважається, що остання набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали померлому на підставі ст. ст.1216, 1218 ЦК України. Відтак, ОСОБА_1 успадкувала право на завершення приватизації, яке мала за життя спадкодавець, але в установленому порядку позивач не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Ухвалою суду від 10.01.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

16.01.2025 представник позивача подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.02.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. Водночас представник відповідача подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду не подала.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено актовий запис № 813 від 27.10.1961 р. та видано свідоцтво про народження НОМЕР_2 .

18 червня 1983 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №340 від 18.06.1983 р. та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . Після укладення шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище - ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис № 611 від 30.06.2012 р.

Як вбачається з листа державного нотаріуса Ластівки А.В., спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є її донька ОСОБА_1 , яка в передбаченому чинним законодавством порядку оформила свої спадкові права, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 32946372 від 25.12.2012 спадкової справи № 483/12.

За час свого життя ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 приватизувати належну їй на правах квартиронаймача квартиру АДРЕСА_2 та підготувати, оформити і отримати всі необхідні документи для відчуження, вказаної вище квартири, що підтверджується довіреністю від 13.09.2011 р..

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 459 вбачається, що прохання подане громадянкою ОСОБА_2 , наймачем квартири АДРЕСА_2 , задоволено і передано їй вказану квартиру в приватну власність.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.08.2012 виданого заступником міського голови, керуючого справами виконкому Геворкян Д.С. визначено, що вищезазначена квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб на день смерті одного з них від 24.07.2024 № 4390/03.4-21, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті ОСОБА_2 , 29.06.2012 були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74575598 від 14.08.2024 державного реєстратора прав на нерухоме майно Мурагової А., ОСОБА_1 відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо оформлення спадкового майна та одержання правовстановлюючих документів, у зв`язку з тим, що документи не відповідають вимогам встановленим законом, а саме: свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 було видано на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 06.08.2012 р., тобто після її смерті.

Статтею 1216 та 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину шляхом написання відповідної заяви до Першої Ужгородської нотаріальної контори від 25.12.2012, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №32946372 від 25.12.2012.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п.4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

08.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про одержання правовстановлюючих документів, проте рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 було видано після її смерті.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

У частині третій статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України Про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду).

Згідно з частиною одинадцятою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) (далі Положення № 396) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнату квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Згідно з пунктом 17 Положення № 396, про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Відповідно до п.23 Положення № 396 про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13 та постановах Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 719/179/17 (провадження № 61-1728св17), від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц (провадження№ 61-19598св18), а також у справі № 524/3501/20 від 02 лютого 2022 року.

У постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 755/25/20 ВС КЦС вирішив спір, в якому орган приватизації відмовив в оформленні документів з питання приватизації квартири у зв`язку зі смертю особи, яка звернулась із заявою про приватизацію. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій ВС вказав, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, фактично не розглянув позовну вимогу позивача про визнання за ним права на завершення приватизації квартири.

У цій же постанові ВС вказав, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить з`ясовувати обставини про те, чи набула позивачка право на спадкування усіх прав та обов`язків спадкодавця, що належали померлому спадкодавцю на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України і тих обставин, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив її у зв`язку зі смертю.

Частиною третьою статті 12та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 81 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя через свого представника ОСОБА_1 висловила волю на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 та розпочала процедуру приватизації квартири відповідно до вимог чинного законодавства України. 08.12.2011 Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення № 459 про передачу вказаної квартири у приватну власність ОСОБА_2 , на підставі чого видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 від 06.08.2012.

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , тому вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали померлій на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Відтак, до складу спадщини входить, право на завершення процедури приватизації квартири, яку спадкодавець розпочала за життя у встановленому законом порядку та не отримавши правовстановлюючого документу померла.

З огляду на те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок її смерті, та враховуючи, що до позивача перейшли спадкові права померлої ОСОБА_2 , то таким чином ОСОБА_1 успадкувала право на завершення процедури приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 , через свого представника розпочала процедуру приватизації квартири, вчинила визначені законом дії щодо отримання її у власність, але померла до видачі правовстановлюючого документу на квартиру, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Литвин Степан Йосиповичдо Ужгородської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Муругова Анастасія Сергіївна, про визнання права на завершення процедури приватизації та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємиці за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення процедури приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 та одержання правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається із права власності на квартиру, за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпастького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Ужгородська міська рада, , місцезнаходження юридичної особи: Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, буд.3, електронна адреса: .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мурагова Анастасія Сергіївна, , адреса: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Шевченка, 2.

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В. В. Чепка