ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 391/712/23

провадження № 22-ц/4809/444/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року (суддя Козюменська В.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач просив стягнути з відповідачки кредитну заборгованість в розмірі 50 103,54 грн., вартість судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №313302063 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. На підставі договору відповідач отримала кредит в розмірі 22 000,00 грн., які перераховані їй трьома платіжними квитанціями 14.12.2021 року в сумі 12 900,00 грн; 15.12.2021 в сумі 4700,00 грн; 20.12.2021 в сумі 4400,00 грн. Зазначено, що відповідачка добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства:moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку, в подальшому, отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав Кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Кредитний договір від 14.12.2023 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «МNV8S33H». Позивач наполягає, що такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач зазначає, що від первісного кредитора за договором факторингу №28/1118-01 від 13.09.2019 право вимоги було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке 25.05.2021 за договором факторингу передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу продало право вимоги - ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу від 04.08.2023. Оскільки позичальник кредит не погашає, це змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.11.2024 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити. Послався на те, що висновки суду першої інстанції щодо предмету договору факторингу №28/1118-01, а саме що відступлення права вимоги не могло стосуватись кредитного договору №31330063 від 14.12.2021, який на той час не існував, є помилковими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір №313302063, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на суму 22 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.47-53). Зазначене не заперечувалось Відповідачкою.

Кредитний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №MNV8S33H.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони погодили, що сума кредитного ліміту, яка зазначена у п. 1.1 Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника.

Крім того, судом встановлено, що 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату.

28.11.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 ( Т. 1 а.с.35-37)

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено в новій редакції (Т.1 а.с.187).

Відповідно до п.8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії цього договору закінчується 31.12.2021.

31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії цього договору продовжується до 31.12.2022 р (Т.1 а.с.186).

Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено в новій редакції, при цьому датою його укладання було залишено 28.11.2018 р.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (Т.1 а.с.68-73).

03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п.1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно (Т.2 а.с.65).

30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30.12.2021 включно (Т.2 а.с.66).

04.08.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (Клієнт) було укладено договір факторингу №04/08/23-01, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт - відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (Т.2 а.с.45-54).

Згідно витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу від 04.08.2023 р. ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 313302063 від 14.12.2021 року на суму 50103,54 грн(Т.2 а.с.55).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Кредитний договір № 31330063 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 14 грудня 2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

За змістом ч. 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Колегія суддів звертає увагу, що в зазначеній нормі права мова йде про право грошової вимоги, яке не можна ототожнювати із зобов`язанням боржника, оскільки право вимоги є похідним наслідком, що виникає через невиконання боржником певного грошового зобов`язання.

З вказаного слідує, що право вимоги не може існувати саме по собі.

Згідно п.5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» факторинг є видом фінансової послуги.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.

Договір факторингу має такі ознаки:

1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату;

2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим;

3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги;

4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» умови;

5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 вказано, що визначальною ознакою договору факторингу є суб`єктний склад його учасників. Так, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони:

- клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України);

- фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України);

- боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором, що вбачається із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. 350 ГК України.

У справі, що переглядається, договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси», за наслідком якого в подальшому ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , не враховує інтереси боржника в справі ОСОБА_1 , оскільки на момент укладення договору факторингу у останньої не існувало грошових зобов`язань, за якими могло б в майбутньому виникнути право вимоги.

Сам Договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 не містить умов, за яких його дія поширюється на кредитні договори, що виникли після його укладення.

Натомість, умовами Договору факторингу передбачено, що предметом договору є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, його дія вичерпується відступленням права вимоги щодо визначених реєстром зобов`язань, і не поширюється на інші грошові зобов`язання.

Встановивши дані обставини суд першої інстанції суд правильно та обґрунтовано констатував, що ТОВ «ФК «Ейс» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

З огляду на вказане, суд першої інстанції відмовив у позові обґрунтовано.

Аргументи відповідача про те, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року, залишався чинним на момент укладання кредитного договору від 14.12.2021, не мають значення, оскільки сам договір факторингу не містять істотних умов стосовно грошових зобов`язань ОСОБА_1 . Таких істотних умов не містили і подальші додаткові угоди, якими продовжувалась його дія.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний С.І. Мурашко Л.М.Дьомич