Провадження № 22-ц/801/509/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 рокуСправа № 127/30427/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницька міська рада, про оголошення фізичної особи померлою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Стьоби Ю. М. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Жмудя О. О., присяжних: Бондар І. В., Шевчук С. В. від 05 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стьобу Ю. М. звернулася до суду з цією заявою, за якою просила оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покликалася на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2006 року вона є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована та проживає з 2003 року. Власником іншої частки квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 1994 року є ОСОБА_2 , матір якого була спадкодавцем. Оскільки ОСОБА_2 з 2003 року жодного дня у вищезазначеній квартирі не проживав, не приймав участі у сплаті комунальних платежів, не цікавився станом квартири та взагалі не з`являвся в цій квартирі, то вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року у позові відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року залишено без змін. Цією постановою встановлений факт відсутності ОСОБА_2 тривалий час і факт відсутності відомостей про його смерть та місце перебування. Вказувала, що оголошення ОСОБА_2 померлим потрібно їй для визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявниця не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 можливо оголосити померлим, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що давали б суду підставу припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що за встановлених обставин, не вичерпано всі можливі заходи для одержання відомостей про місце перебування ОСОБА_2 , отримана інформація не дає суду юридичних підстав для задоволення заяви про визнання ОСОБА_2 померлим.

Сам по собі факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування у заявниці, враховуючи встановлені судом обставини, не є безумовною підставою для визнання такої особи померлою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стьоба Ю. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в заяві про оголошення особи померлою. Зазначав, що ОСОБА_1 не є родичкою ОСОБА_2 і, відповідно, не могла звертатись із заявами про його зникнення або розшук. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів із заявами про розшук, оскільки ОСОБА_2 зловживав алкоголем, вів антисуспільний спосіб життя і всі його документи залишились вдома. ОСОБА_2 в шлюбі ніколи не перебував. Відповідно до паспорта радянського зразка, який належав ОСОБА_2 , його останнім місцем реєстрації в 1979 році був гуртожиток санаторію «Чайка» у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим. Таким чином є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 серед живих немає і будь-які його спадкоємці відсутні. Будь-які інші невідомі для суду заінтересовані особи (стосовно яких судове рішення може вплинути на права, свободи чи інтереси) також відсутні. Сам по собі факт занадто тривалої відсутності останнього за місцем його проживання, з урахуванням обставин, які викладені вище, є підставою для визнання його померлим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 1994 року належала на праві спільної (сумісної або часткової) власності у рівних частках (по 1/3) ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 квітня 1995 року.

ОСОБА_5 є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12 травня 2006 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Нідзельською І. Є. за реєстровим № 1-653.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку протягом шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Смерть це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19.

На наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України.

При розгляді справ цієї категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та / або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що заявниця не надала належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.

Обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

У своїй заяві про оголошення фізичної особи померлою ОСОБА_1 лише констатувала факт відсутності з ОСОБА_2 будь-якого зв`язку і відсутність відомостей про місце його перебування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стьоби Ю. М. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 20 березня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета