Справа № 201/2596/24
Провадження № 2/201/304/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

представника позивача - адвоката Лященко І.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

04.03.2024 ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу (а.с. 1-5).

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1996.

Вказує, що за період шлюбу подружжям придбаний автомобіль марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого становила на час покупки згідно договору купівлі-продажу 7500 доларів США, що складає приблизно 287 025 грн., автомобіль знаходиться у користуванні чоловіка.

Також у період шлюбу ОСОБА_1 став фізичною особою-підприємцем.

Наказом № 204 від 12.03.2020 надано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення ТОВ «Пожпром-Безпека», . Це було спільне рішення сторін про заснування товариства, яке зареєстроване за відповідачем, тому джерелом набуття є не лише спільні сумісні кошти, а й спільна праця.

Вважає, що оскільки господарська діяльність з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення була заснована сторонами в шлюбі, тому позивачка має право на 1/2 частину отриманих доходів за період з 2020-2023 років від діяльності ТОВ «Пожпром-Безпека».

Угоди про поділ в добровільному порядку спільного майна, набутого під час шлюбу сторони не досягли.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину отриманих доходів за період з 2020-2023 від діяльності ТОВ «Пожпром-Безпека» в розмірі 250 000 грн.;

поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільне сумісне майно - автомобіль марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого становила на час покупки згідно договору купівлі-продажу 7500 доларів США, що складає приблизно 287 025 грн., виділивши автомобіль у власність відповідача та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7500 доларів США (287 025 грн. за курсом станом на 07.03.2024) за рухоме майно, яке залишилось відповідачеві.

Заяви учасників процесу по суті справи.

11.04.2024 відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі (а.с. 45-64) та зазначив, що дійсно, 03.08.2019 перебуваючи у шлюбі з позивачкою, ним придбаний легковий автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Майже 5 років тому, на дату купівлі авто його вартість складала приблизно 7000 доларів США. Натомість, позивачкою заявлено вимогу про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля в цілому (повної його вартості), а не 1/2 частки, виходячи з ринкової вартості на дату купівлі (2019 року), тоді як вірним способом захисту прав позивачки є стягнення грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Volkswagen, в розмірі 1/2 частки його ринкової вартості на час розгляду справи. Не погодився з дійсною вартістю автомобіля, визначеною позивачкою у позовній заяві, вважав, що вона суттєво завищена.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину отриманих доходів за період з 2020-2023 років від діяльності ТОВ «Пожпром-Безпека» в розмірі 250 000 грн. вказав, що 22.05.2019 зареєстровано ТОВ «Пожпром-Безпека», , він є засновником. Розмір його частки у статутному капіталі товариства складає 100 %, а внесок у грошовому виразі становить 1000 грн.

Проте в період шлюбу всі доходи, які він мав від здійснення підприємницькою діяльністю були витрачені на потреби сім`ї (харчування, комунальні платежі, відпочинок, одяг та інше).

Також звернув увагу на те, шо позивачка заявила вимоги про набуття права власності на доходи у корпоративному підприємстві, що не є спором з сімейних правовідносин. Дохід від підприємницькою підлягає розподілу між подружжям лише після визначення чистого прибутку та виплати учасникам дивідендів.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.03.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 41).

Ухвалою суду від 23.05.2024 за клопотанням відповідача по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Провадження у справі на період проведення експертизи зупинено (а.с. 86-87).

Ухвалою суду від 11.09.2024 відновлення провадження у справі (а.с. 120).

11.04.2024 клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 65-66).

Підготовче засідання у справі закрите 12.02.2025 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 155-157).

12.02.2025 представник позивачки - адвокат Лященко І.Ю. долучила доказів до матеріалів справи (а.с. 132-154).

Представник позивач - адвокат Лященко І.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково лише в частині поділу автомобіля за вартістю, визначеною висновком автотоварознавчої експертизи. Щодо вимог про поділ прибутку ТОВ «Пожпром-Безпека» зазначив, що прибуток товариства належить виключно товариству і він був розподілений у товаристві за результатами господарської діяльності на поповнення обігових коштів, відповідачем не отримувався. Дивіденди від господарської діяльності відповідач ніколи не отримував, отримував лише заробітну плату. Просив відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1996 (а.с. 15).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2024 у справі № 201/879/24, яке набрало законної сили 22.03.2024, шлюб зареєстрований 28.09.1996 Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с. 162-165).

Згідно наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 204 від 12.03.2020, ТОВ «Пожпром-Безпека», видано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення (а.с. 18).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пожпром-Безпека», яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Лошкарівка, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 1, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 43012590, керівником є ОСОБА_1 (а.с. 17, 19, 20, 159 - 161).

Позивачкою надана роздруківка фінансової звітності прибутку товариства за 2022 рік, у якому вказано , що дохід становив 221300 грн, чистий прибуток 26000 грн, активи 2314600 грн, зобов`язання 323700 грн (а.с. 21-22). Щодо джерела походження цієї роздруківки представником позивачки пояснень не надано.

Встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Volkswagen, модель: Transporter, 2001 року випуску, колір червоний, реєстраціний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.08.2019, власником є відповідач ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 26.03.2024, ФОП ОСОБА_1 за період з 2020-2023 рік з отримана заробітна плата на ТОВ «Пожпром-Безпека» з урахуванням податку у загальному розмірі 41294,65 грн. (а.с. 56-64).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирішуючи питання щодо визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину отриманих доходів за період з 2020-2023 від діяльності ТОВ «Пожпром-Безпека» в розмірі 250000 грн., суд вважає, що в цій частині вимог слід відмовити, оскільки надана позивачкою роздруківка фінансової звітності прибутку ТОВ «Пожпром-Безпека» за 2022 рік є неналежним доказом, оскільки походження цієї роздруківки невідомо, з даного документа неможливо встановити джерело його отримання.

Поміж іншим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що набуття позивачкою права власності на доходи у корпоративному підприємстві, не є спором з сімейних правовідносин, що також підтверджується позицією Великої Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 де зазначено, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Тому майно господарського товариства належить йому на праві власності і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику) товариства та його подружжю (колишньому подружжю).

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству, і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вимог позивачки про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме, автомобіля марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого становила на час покупки становила 7500 доларів США, приблизно 287 025 грн., а також стягнення даної суми на її користь, суд встановив наступне.

Як встановлено по справі, спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, вищезазначене рухоме майно, у відповідності до чинного законодавства, набуває статусу спільної сумісної власності подружжя сторін, про поділ якого сторонами не досягнуто згоди.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, судом враховуються встановлені в ході судового розгляду обставин, інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, вартість майна, те, що спірний транспортний засіб перебуває виключно у користуванні відповідача.

Вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя, судом не встановлено обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, шляхом залишення у власності відповідача транспортного засобу Volkswagen, модель: Transporter, 2001 року випуску та стягнення з останнього на користь позивача грошової компенсації у розмірі вартості даного автомобіля.

Здійснення поділу майна подружжя у таких спосіб, відповідатиме принципам розумності, справедливості й забезпечить баланс інтересів прав колишнього подружжя.

При визначенні вартості спільного майна та відповідно при вирахуванні частки, яка підлягає сплаті позивачу, суд виходить з наступного.

Висновком експерта № 1551-24, складеного 16.08.2024 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 201/2596/24 встановлено, що ринкова вартість легкового автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1896, колір червоний, дата реєстрації 03.08.2019 ТСЦ 4442 за ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на час проведення експертизи складає 122457,19 грн (а.с. 93-119).

Відповідно до усталеної практики Верховного суду (Постанова ОП КЦС у справі 127/7029/15-ц) поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві зазначена вартість майна станом на 07.03.2024 у розмірі 287025 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) задля ефективного захисту прав кожного зі співвласників неподільних речей і забезпечення єдності судової практики щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України Велика Палата Верховного Суду відступила від сформульованого, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними.

У зв`язку із чим, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля.

З огляду викладене суд вважає, з урахуванням висновка експерта, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 61228,59 грн.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 612,29 грн., що становить 1 відсоток від вартості задоволених вимог (1 відсоток від ціни позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 61228 (шістдесят одна тисяча двісті двадцять вісім) грн. 59 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 612,29 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 20 березня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.