Номер провадження: 22-ц/813/2525/25
Справа № 521/4844/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом в якому просив розірвати шлюб зареєстрований 18 вересня 2015 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2015 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовий запис №2355 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції

Від шлюбу подружжя має доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачкою ОСОБА_1 .

Сімейне життя сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними з липня 2023 року припинені, спільного господарства вони не ведуть, оскільки проживають окремо.

Позивач вказав про неможливість примирення з відповідачкою і збереження шлюбу, а тому просив не надавати на це відповідний строк у порядку ст. 111 СК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 про надання сторонам строку для примирення (а.с. 66-67).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2355.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

За доводами скарги, суд першої інстанції безпідставно встановив факт припинення між сторонами шлюбних стосунків у 2023 році, і не врахував інтереси їхньої дитини, а також наявність між сторонами не вирішеного спору щодо поділу майна подружжя.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи, повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

25 лютого 2025 року засобами електронного зв`язку, шляхом направлення на електрону пошту Одеського апеляційного суду, адвокат Іванова Г.С., яка діє від імені відповідачки ОСОБА_4 , подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу її дитини, яка потребує догляду, у зв`язку з чим не має можливості прибути до судового засідання.

Стосовно надісланої до суду вказаної вище заяви апеляційний суд зауважує про таке.

У частині восьмій статті 43 ЦПК України зазначено, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Відповідно до частин першої, четвертої, шостої, восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему "Електронний кабінет".

Проте, вказану заяву адвокатом Івановою Г.С. подано в електронному вигляді шляхом направлення на офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду, а не шляхом формування документа у системі "Електронний суд" чи у письмовому вигляді безпосередньо до канцелярії апеляційного суду або через засоби поштового зв`язку.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що справа, перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з листопада 2024 року, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги сплинув, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, включаючи позивача та інших учасників справи. Участь відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Іванової Г.С. в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою.

До того ж, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Заявницею не наведено у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності сторони скаржника, а також не мотивовано необхідності безпосередньої явки до суду.

Отже, наведене не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що сформовані в родині сторін відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 18 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені.

Вказані обставини скаржницею не заперечуються.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 зазначив, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні стосунки між ними з липня 2023 року припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо.

Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження їхнього шлюбу неможливе і суперечить його інтересам.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як встановлено судом і не заперечується скаржницею, на час подання до суду цього позову та вирішення судом справи по суті сторони проживають окремо, апеляційний суд також враховує, що звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 просив не надавати строк для примирення.

Залишилась незмінною позиція ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і за 11 місяців, що минули з часу його звернення до суду із цим позовом.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз/сім`ю/шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Отже з урахуванням вказаної вище позиції позивача, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Підсумовуючи наведене та враховуючи усі встановлені у справі обставини, конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), право особи припинити шлюбні відносини та недопущення примушування до збереження шлюбних відносин (ч.1 ст.24, ч.3, ч.4 ст.56 СК України), оскільки сторони проживають окремо, шлюбні стосунки між ними припинено, і позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачкою, подальше сумісне проживання сторін і збереження їхнього шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, тому апеляційний суд вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про задоволення позову ОСОБА_2 .

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржниці про залишення судом першої інстанції щодо впливу розірвання шлюбу між сторонами на емоційний стан їхньої дитини, звертаючи увагу на те, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і не сприятиме фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

При цьому безпідставними є послання скаржниці на п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зважаючи на те, за обставинами цієї справи не було встановлено, що виниклий між сторонами спір щодо спільного майна подружжя порушує інтереси спільної дитини сторін. Вимог про визначення місця проживання дитини чи стягнення аліментів позивачем не заявлялось.

Стосовно посилань скаржниці в якості доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно встановив факт припинення між сторонами шлюбних стосунків у 2023 році, колегія суддів зауважує, що вказане зазначено судом в оскаржуваному рішенні у якості обставин якими позивач мотивував свою позицію і заперечував проти надання строку для примирення, і не є тими обставинами, які встановлено судом по справі.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується відповідачка.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова