КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 281/672/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4013/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у складі судді Захарчук С.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до АТ «УкрСиббанк», у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо намагання стягнути з неї в солідарному порядку заборгованість по справі №281/263/23 в сумі 415,24 дол. США та судового збору у розмірі 2 684 грн;

- стягнути з АТ «УкрСиббанк» моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 01 квітня 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало позов до Лугинського районного суду Житомирської області про стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 6 248,5 дол. США.

ОСОБА_1 була поручителем згідно договору поруки № 0/п, укладеного між нею та АТ «УкрСиббанк» 25 вересня 2007 року, проте відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року по справі № 646/43330/14-ц, договір поруки визнано припиненим, однак АТ «УкрСиббанк» продовжує вимагати від позивачки кошти.

Зазначеними діями відповідач завдав ОСОБА_1 моральну шкоду, оскільки вона зазнала фізичного болю, було порушено її нормальний спосіб життя, оскільки вона була змушена докласти додаткові зусилля для захисту своїх прав.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати протиправними дії відповідача щодо намагання стягнути з неї заборгованість та стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити уточнюючу позовну заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що твердження суду про стягнення зі скаржниці та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 6 248,5 дол. США є необґрунтованим, адже до Подільського районного суду м. Києва була подана уточнююча позовна заява.

Скаржниця звертає увагу суду на те, що помилка в сумі стягнення не відміняє необхідності оцінки судом того факту, що відповідач досі, не заважаючи на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року по справі №646/43330/14-ц, яке набрало законної сили і договір поруки визнано припиненим, намагається протиправно стягнути з неї кошти.

Вважає, що районний суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи; не довів обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; зробив необґрунтовані висновки.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гладиш Я.М. в інтересах АТ «УкрСиббанк», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам процесуального і матеріального права.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить задовольнити її позовні вимоги викладені в апеляційній скарзі.

Зазначає, що у відзиві АТ «УкрСиббанк» доводи апеляційної скарги не спростовані.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належно.

Від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.

Зі справи убачається, що позивачка була поручителем за кредитним договором №0 від 25 вересня 2007 року й відповідала за виконання позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань перед ПАТ «УкрСиббанк».

21 червня 2011 року Лугинський районний суд Житомирської області ухвалив рішення у справі № 2/0612/92/11 яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на корить банку заборгованість за кредитним договором №0 від 25 вересня 2007 року у сумі 76 719 грн 57 коп (еквівалент 9657,67 доларів США).

За вказаним рішенням відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу.

У подальшому позивачка звернулася у Червонозаводський районний суд м. Харкова із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки та виконавчого провадження.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки та виконавчого провадження задоволено частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року змінено в частині відмови позовних вимог про визнання договору поруки припиненим.

Визнано договір поруки № 0/п, укладений 25 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 припиненим (а.с. 14-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що доказів того, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачці було завдано моральну шкоду суду не надано, як і не вказано в чому полягали протиправні дії відповідача, в чому полягає причинний зв`язок між його діями та шкодою, а також не надано доказів заподіяння моральної шкоди.

З таким висновком районного суду погоджується й колегія суддів, враховуючи наступне.

Звертаючись у суд із позовом ОСОБА_1 зазначила, що 01 квітня 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало позов до Лугинського районного суду Житомирської області про стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 6 248, 5 дол. США. Такі дії відповідача завдають їй моральну шкоду, оскільки вона зазнала фізичного болю, було порушено її нормальний спосіб життя, оскільки вона була змушена докласти додаткові зусилля для захисту своїх прав, у зв`язку з чим просить стягнути на її користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

З указаного позову убачається, що банк звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України та просив про стягнення 3 % річних у сумі 415, 24 дол. США за не повне виконання рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 21 червня 2011 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Встановлено, що відповідач звернувся у суд з вимогою про відшкодування грошового зобов`язання у зв`язку з неповним виконанням рішення суду.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на викладене, саме по собі пред`явлення позову до суду не може бути визнано як порушення чиїхось прав та не може бути протиправною поведінкою, а тому районний суд обґрунтовано вважав відсутніми правові підстави щодо визнання неправомірними дій відповідача, пов`язаними зі зверненням у суд за захистом прав.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої - п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Доводи та обставини, на які посилається скаржниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: