Провадження № 2/686/63/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

25.10.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період з 25 серпня 1979 року по 27 червня 2018 року. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, виданого Хмельницьким міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства 10.12.1991р., на ім`я відповідача зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Реєстрація право власності відповідача на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відбулась 30.10.2007 р. Зазначена квартира була збудована Житлово-будівельним кооперативом «Ж.Б.К.-92» за кошти, що були внесені у якості паю за рахунок спільних коштів під час шлюбу. Відповідно до Довідки Житлово-експлуатаційного об`єднання кооперативних будинків № 1478 від 03.10.1978р., ОСОБА_2 повністю виплатив вартість трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 в сумі 12575 крб. 20 коп. Так, на підставі свідоцтва про право особистої власності від 10.12.1991 р. у сторін виникло право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст.ст. 60, 61, 70 СК України ОСОБА_1 просить позов задоволити та провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за останньою право власності на частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71.6 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності на зазначену квартиру, а іншу частки у квартирі залишити у власності ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.10.2024 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

20.02.2025 року представником відповідача подано заяву про визнання відповідачем позовних вимог.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2025 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, в заяві від 20.02.2025 року зазначено про розгляд справи без їх участі, позов визнають, проте заперечують щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис №21, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 25.08.1979 року.

За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира була збудована Житлово-будівельним кооперативом «Ж.Б.К.-92» за кошти, що були внесені у якості паю за рахунок спільних коштів під час шлюбу. Відповідно до даних Довідки Житлово-експлуатаційного об`єднання кооперативних будинків № 1478 від 03.10.1978 р., ОСОБА_2 повністю виплатив вартість трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 в сумі 12575 крб. 20 коп.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на квартиру від 10.12.1991 р., Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.06.2008 р. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2024 р.

Згідно із даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 27.06.2018 року, шлюб між сторонами було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №173.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виникнення права власності на будинки, квартири чи інші споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003 р.) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Водночас на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Статтею 22 Кодексу Про шлюб та сім`ю України, чинною на момент виникнення права власності на спірну квартиру, було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Положення ст.328 ЦК України, чинного на даний час, передбачають, що право власності надувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 60 СК України та статтею 369 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, придбана квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України у пункті 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладені обставини та факт визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 , набута сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивача, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частках шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки у вказаній квартирі, припинивши право спільної сумісної власності сторін на неї. Іншу частки квартири залишити у вланості ОСОБА_2 .

Щодо відшкодування сплаченого судового збору суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги, відтак судовий збір у розмірі 4905,65 грн. (9811,30 грн. / 2) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Водночас, відповідач є інвалідом першої групи, що підтверджується даними довідки до акта огляду МСЕК від 02.03.2023 року, а отже понесені витрати по сплаті судового збору не можуть бути стягнути з останнього.

За таких обставин, інші 50% судового збору не підлягають стягненню на користь позивача та останньому не відшкодовуються.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) права власності на частки квартири АДРЕСА_1 .

Іншу частки квартири АДРЕСА_1 залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 4905,65 грн. (50% від 9811,30 грн.) та зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі Хмельницької області повернути позивачу ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 4905,65 грн. (50% від 9811,30 грн.) відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» №57 від 24.10.2024 р. на суму 1266,00 грн. та квитанції АТ «Ощадбанк» №64 від 19.12.2024 р. на суму 8545,30 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій Стефанишин