ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за нововиявленими обставинами (суддя першої інстанції Мовчан Д.В.)

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тарасевич Сергій Валерійович звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року по цивільній справі № 205/10185/20 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тарасевича Сергія Валерійовича про перегляд рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року за нововиявленими обставинами,- відмовлено.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає її постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи.

Мотивована скарга тим, що підставою перегляду рішення є не факт членства ОСОБА_6 в ЖБК-239, а факт перебування спірної квартири у власності ЖБК-239.

Наголошує на тому, що спірна квартира не перебувала у власності територіальної громади.

Вказує, що ОСОБА_6 , як членом ЖБК №239, було сплачено пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 у повному обсязі та була отримана ним у приватну власність.

Також вказує, що факт сплати ОСОБА_6 пайових внесків за спірну квартиру та набуття її у приватну власність повинен бути ново виявленою обставиною.

ОСОБА_2 просив ухвалу Ленінського районного суду від 13 грудня 2024 року скасувати та задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі.

Від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказала на те, що житловий будинок та спірна квартира перебували у комунальній власності, квартира не була передана ОСОБА_6 у приватну власність.

Міська рада просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні просив ухвалу Ленінського районного суду від 13 грудня 2024 року скасувати та задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі.

Інші сторони до судового засідання не з`явилися про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року вирішено витребувати у ОСОБА_3 на користь Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101); витребувати у ОСОБА_1 на користь Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101); в задоволені позовних вимог щодо припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на об`єкт нерухомого майна, відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року залишено без змін.

Матеріалами справи також підтверджено, що постановою Верховного Суду від 14.09.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07.12.2022 року, залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником відповідачки не наведено обставин, із наявністю яких закон пов`язує необхідність перегляду та скасування судового рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 вказаної норми закону визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Даний правовий висновок наведений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №726/938/18.

Вказане вище є правовою позицією щодо загальних принципів перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. До таких же висновків дійшла у постанові від 25.05.2021 Велика Палата Верховного Суду у справі №752/4995/17.

Верховний Суд у свої постановах також неодноразово наголошував на тому, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду щодо вирішення спору по суті. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору по суті.

Щодо застосування загальних принципів перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у даній справі, то колегія суддів виходить з того, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення щодо вирішення спору по суті.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом 28 серпня 2019 року при розгляді справи №419/3259/12, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має виходити з визначених частиною 2 статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним. Такими підставами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених цим пунктом, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вказана позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 4-6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 N 4, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи.

Даний правовий висновок наведений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №726/938/18.

Вказане вище є правовою позицією щодо загальних принципів перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. До таких же висновків дійшла у постанові від 25.05.2021 Велика Палата Верховного Суду у справі №752/4995/17.

Верховний Суд у свої постановах також неодноразово наголошував на тому, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду щодо вирішення спору по суті. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору по суті.

Щодо застосування загальних принципів перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у даній справі, то колегія суддів виходить з того, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення щодо вирішення спору по суті.

Матеріалами справи встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2020 року залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , Дніпровської міської ради, треті особи: Перша дніпровська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року вирішено витребувати у ОСОБА_3 на користь Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101)..

Також матеріалами справи встановлено, що вказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 14.09.2023 року.

Подавши дану заяву, представник відповідачки посилався на те, що спірна квартира не була набута ОСОБА_6 в порядку приватизації, а була отримана ним у приватну власність, шляхом участі в ЖБК №239 та сплати пайового внеску за спірну квартиру в повному обсязі.

Згідно статтею 13 Конституції СРСР від 07 жовтня 1977 року державною власністю є загальносоюзна власність, власність союзних республік, власність автономних республік, автономних областей, автономних округів, країв, областей та інших адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Статтею 12 Конституції СРСР колективною власністю е власність орендних колективних підприємств, кооперативів, акціонерних товариств, господарських організацій та інших об?єднань. Колективна власність створюється шляхом перетворення передбаченими законом способами державної власності і добровільного об?єднання майна громадян та організацій.

Частинами 1, 2 статті 29 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» проголошене Конституцією СРСР право громадян об?єднуватися в кооперативні організації гарантується політичною і економічною системами СРСР, визнанням за кооперативами права власності на засоби виробництва та інше майно, необхідне для здійснення їхніх статутних завдань, всемірним сприянням з боку держави розвиткові кооперативної власності.

Держава гарантує додержання прав і законних інтересів кооперативів та їх членів, забезпечує правильне поєднання інтересів кооперативів із загальнонародними.

Державні органи повинні максимально сприяти розвиткові і зміцненню господарської самостійності кооперативів, підвищенню ефективності діяльності, не допускати будь-яких обмежень творчої активності та ініціативи членів кооперативів.

Державне керівництво кооперативами здійснюється в загальнонародних інтересах Радами народних депутатів та іншими державними органами в суворій відповідності з цим Законом.

Кооперативи, які задовольняють житлово-побутові потреби своїх членів, можуть створюватись для участі в спорудженні та експлуатації призначених для задоволення потреб членів кооперативу об?єктів, що належать на праві спільної власності даному кооперативу і державі, кооперативу і колгоспу або іншій кооперативній і громадській організації, а також для експлуатації об?єктів, що належать на правах власності державі, колгоспу, іншій кооперативній і громадській організації (ч. 3 ст. 51 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 30.09.1977 N? 594 § 12 «Про затвердження акту державної комісії про прийомку в експлуатацію житлового будинку N? 3-а (буд.) ЖСК-239 у мікрорайоні «Парус» житлового масиву «Петровський» в Ленінському районі» було затверджено акт державної комісії від 28.09.1977 про прийомку в експлуатацію 9-ти поверхового 72-х квартирного житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 4277 кв.м. та житловою площею 2788 кв.м., побудованого будинкобудівельним комбінатом для УКСа міськвиконкому. Дозволено УКС міськвиконкому ввести в експлуатацію житловий будинок, прийнятий по акту державної комісії та передати його на баланс житлово-будівельному кооперативу N? 239.

Зазначене рішення є підставою набуття територіальною громадою м. Дніпра права комунальної власності на вказане у ньому майно, у тому числі спірної квартири. Законодавство України, чинне на момент виникнення права власності територіальної громади м. Дніпра на спірне нерухоме майно, не передбачало обов?язкової реєстрації цього права та виникнення права з моменту такої реєстрації, тому відсутність державної реєстрації у цьому випадку не впливає на правовий статус зазначених об?єктів нерухомості.

Відповідно до статті 141 Житлового кодексу УРСР (в редакції на час прийняття) особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім?ї, суми її пайового внеску граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом ЖБК.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 29.09.1977 N? 592 § 3 «Про затвердження списків на заселення житлово-будівельного кооперативу N? 239, утвореного для робітників та службовців заводу металургійного обладнання (ДЗМО)» було затверджено списки на заселення кооперативу N? 239 та дозволено відділу з обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому видати ордери членам житлово-будівельного кооперативу N? 239 на заселення згідно затверджених списків.

На підставі вказаного рішення, 28.10.1977 ОСОБА_6 члену ЖБК N? 239 та члену його сім?ї ОСОБА_9 було видано ордер N? 998 на вселення у квартиру АДРЕСА_4 . Спірну квартиру було заселено відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а отже спірна квартира перебувала у комунальній власності та не була передана ОСОБА_6 у приватну власність.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання представника відповідачки, на те, що ОСОБА_6 , пайовий внесок за квартиру є безпідставними, оскільки дані посилання адвоката, спростовуються наявними доказами в матеріалах справи.

Крім того, також наголосити на тому, що Верховний Суд своєю постановою підтвердив факт незаконного вибуття із комунальної власності Дніпровської міської ради спірної квартири, а отже посилання заявника на ту обставину, що спірна квартира на законних підставах належала ОСОБА_6 є безпідставними та не може бути ново виявленою обставиною, та зводиться тільки для переоцінки доказів.

Своєю заявою відповідачкою фактично надано нові докази для перегляду справи, що у даному випадку суперечить нормам закону.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування законної ухвали, оскільки вона є такою, що постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Таким чином доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановленої у справі ухвали, оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржницею норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також суд враховує прецедентну практику ЄСПЛ. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць.

Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені заявницею обставини не можуть вважатися ново виявленими, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи