КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/556/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» 10.10.2024 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2798471 від 28.06.2023 року в загальному розмірі 102592,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 20000,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 82592,00 грн. та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2024 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.

Вказаною ухвалою судді, відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву з доказами до нього.

10.10.2024 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, за наслідком розгляду якого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.11.2024 року вказане клопотання представника позивача задоволено, витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: - чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 ; - виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року, з відображенням часу зарахування коштів; - інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 , за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року.

23.12.2024 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 18.11.2024 року від Акціонерного товариства «Універсал банк» надійшли витребувані судом докази.

27.12.2024 року, через засоби поштового зв`язку, який скеровано до суду 20.12.2024 року, надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною, в якому остання просить суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс», вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування відзиву, відповідачка зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, які підтверджують перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором. Відповідачка грошових коштів за кредитним договором не отримувала. Також, у своєму відзиві відповідачка зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які уповноважують ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на здійснення переказу коштів в межах кредитного договору №2798471 від 10.01.2022 року.

Щодо наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості, відповідачка зазначає, що останній містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який виключав би суми щомісячного платежу, суми та часу внесення відповідачем платежів, тощо. Зазначені суми заборгованості за кредитним договором, які встановлені позивачем є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків останнього і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та недопустимість.

Щодо стягнення з відповідача відшкодувань витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. відповідачка вважає дану вимогу необґрунтованою, оскільки розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконання робіт та ціною позову.

У судове засідання призначене на 17.03.2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 17.03.2025 року від останнього надійшло до суду клопотання про підтримання позовних вимог та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 17.03.2025 року також не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, однак у відзиві на позовну заяву просить суд здійснювати розгляд справи без її участі.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» надав останній грошові кошти в сумі 20000,00 грн., строком на 360 днів.

Відповідно до п. 1.4. договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в договорі.

Знижена процентна ставка становить 1,39% в день та застосовується на умовах якщо клієнт до 09.02.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 18172,04% річних; за зниженою ставкою 18172,04% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 163280,00 грн.; за зниженою ставкою 159698,00 грн.

У відповідності до п.2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_4 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом Т937 10.01.2022 року ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи відповідачкою не спростовувалось підписання вищевказаного договору від 10.01.2022 року.

Також, відповідачкою, шляхом накладення електронного підпису, підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація; інші важливі правові аспекти платежі.

З наданого позивачем до позову листа за вих. №1-2902 від 29.02.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що останній надає послуги з переказу грошових коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна». На підставі укладеного договору, між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнім успішно здійснено перерахування грошових коштів на платіжну картку клієнта 10.01.2022 року о 09:12:04 на суму 20000,00 грн., маска картки № НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua -130217388, призначення платежу: зарахування 20000,00 грн. на картку № НОМЕР_4 .

Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Згідно зі ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 207 ЦПК України, в редакції станом на момент укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1).

Крім того, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 3 вказаного Закону, тут і далі у редакції чинній станом на момент укладення договору, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст.11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст.11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає встановленим, що між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» належним чином укладено договір кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами якого, відповідачка ознайомилась та погодилась з ними.

28.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №28/06/23, у відповідності до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 28.06.2023 року до договору відступлення права вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року укладеного сторонами вищевказаними договору, ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» прийняло від ТОВ «Лінеура Україна» право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, укладеним з ОСОБА_1 , заборгованість якого станом на день укладення цього договору становить у загальній сумі 102592,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн.; заборгованості за відсотками 82592,00 грн.

У відповідності до Акту приймання-передачі реєстру боржників від 28.06.2023 року до договору відступлення права вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» прийняв реєстр боржників ТОВ «Лінеура Україна» від 28.06.2023 року, складений за формою згідно із додатком №1 до договору, кількістю боржників №7810.

Також, між сторонами укладено акт приймання передачі документації боржників від 28.06.2023 року, у відповідності до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» прийняло згідно з вимогами договору відступлення прав вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року документацію та реєстр боржників з інформаційно-телекомунікаційної системи до перелічених в Додатку №4 до договору відступлення прав вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року.

Згідно з наданого до позову розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, укладеного з ОСОБА_1 , в останньої станом на 28.06.2023 року наявна заборгованість, яка в загальному розмірі становить 102592,00 грн., яка в свою чергу складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн.; заборгованості за відсотками 82592,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Доказів на підтвердження оспорювання, визнання недійсним, неукладеним, фіктивним, у тому числі частково, вищевказаного договору відступлення прав вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року, до суду не надано.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» на підставі укладеного договору відступлення права вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року набуло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Одночасно судом враховується, що відповідачкою не оспорювалось набуття ТОВ «ФК ФК «Укрглобал-фінанс» прав вимоги до неї за кредитним договором №2798471 від 10.01.2022 року.

Позивачем заявлено до стягнення розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, який визначений та становив станом на час набуття ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» прав вимоги за вказаним кредитними договором, який станом на 28.06.2023 року становить в загальній сумі 102592,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн.; заборгованості за відсотками 82592,00 грн.

Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором та несплата вказаної суми заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між АТ «Лінеура Україна» та відповідачкою належним чином було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, за умовами якого остання отримала кредит шляхом отримання грошових коштів у безготівковій формі, які перераховані ОСОБА_1 у відповідності до п. 2.1. договору на платіжну картку № НОМЕР_4 .

АТ «Лінеура Україна» в повному обсязі були виконані взяті на себе за кредитним договором №2798471 від 10.01.2022 року зобов`язання з виплати ОСОБА_1 у кредит грошових коштів в сумі 20000,00 грн.

У відповідності до отриманих судом доказів від Акціонерного товариства «Універсал банк», які надішли до суду 23.12.2024 року на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 18.11.2024 року, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_5 , номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_5 , за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року - НОМЕР_6 .

Також АТ «Універсал банк» на виконання ухвали суду надав виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року з відображенням зарахування грошових коштів, у відповідності до якої вбачається, що 10.01.2022 року о 09:12:05 останній зараховано грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. деталі операції IPAY_CREDIT_VISA1.

Також, позивачем ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року належним чином набуто право вимоги за вищевказаним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Судом враховано, що відповідно до приписів статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до АТ «Лінеура Україна» та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно з наданого до позову розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, укладеного з ОСОБА_1 , в останньої станом на 28.06.2023 року наявна заборгованість, яка в загальному розмірі становить 102592,00 грн., яка в свою чергу складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн.; заборгованості за відсотками 82592,00 грн.

Стосовно доводів відповідача про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження перерахування на картковий рахунок останньої грошових коштів за кредитним договором №2798471 від 10.01.2022 року суд зазначає наступне.

Як вбачається укладений в електронному вигляді договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , підписано з використанням одноразового ідентифікатора. В подальшому ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» право вимоги стосовно відповідача відповідно до договору відступлення прав вимоги №28/06/23 від 28.06.2023 року.

Позивач надав докази фактичного перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача в розмірі 20000,00 грн., що зокрема підтверджено наданою на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 18.11.2024 року АТ «Універсал банк» випискою з карткового рахунку, відкритого на ім`я відповідачки.

Отже, позивачем доведено факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 на умовах кредитного договору в розмірі 20000,00 грн. на її картковий рахунок, відкритий в АТ «Універсал банк».

Щодо доводів відповідача про відсутність детального розрахунку заборгованості суд зазначає, що з наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості вбачається, що останній містить усю необхідну інформації щодо періоду та розміру виникнення боргу, зазначено розмір процентної ставки на день за користування кредитом зазначено суми нарахування заборгованості за користування кредитом.

Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що відповідачкою будь-яких дій щодо здійснення сплати за користування кредитом та погашення заборгованості не здійснювалось.

За наслідком чого, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, натомість відповідач не надала доказів на спростування розрахунку позивача.

Відповідач не оспорював кредитний договір у судовому порядку, що з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Позивачем заявлено до стягнення тільки тіло кредиту та відсотки за його використання протягом визначеного за кредитним договором строку. Як вбачаєтсья, відсотки нараховані позивачем на умовах та в порядку, передбаченому за укладеним з відповідачкою договорі, під час якого сторони діють вільно та добровільно. Відповідачкою не надано до суду жодних доказів на підтвердження оспорювання укладеного нею договору, у тому читслі частково в частині узгоджених розмірів відсотків.

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і доведеними, за наслідком чого позов підлягає задоволенню, а стягненню з відповідачки, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року, підлягає на користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за вказаним договором, станом на 28.06.2023 року, у загальному розмірі 102592,00 грн.

Щодо вимог ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу

При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2023 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобла-фінанс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діальністю, було укладено договір №03/07/2023 про надання юридичних послуг.

03.06.2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобла-фінанс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі наданих послуг №70 до договору №03/07/3023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, відповідно до якого сторони загальна вартість юридичних послуг за підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості за боржниками ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» згідно реєстру №1 від 03.06.2024 року складає 50000,00 грн.

Згідно з витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №70 до договору №03/07/3023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, підписаного сторонами 03.06.2024 року, вбачається, що вартість підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором та клопотання про витребування доказів складає 5000,00 грн.

Оглянувши матеріали справи, судом встановлено, що вищевказана правнича допомога у наданих до суду доказах, стосуєтсья і пов`язана з предметом даної справи, фактична була виконана, а також була необхідною для реалізації позивачем свого права на звернення до суду та захист.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Щодо доводів відповідача про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу зі складністю справи, суд зазначає, що під час розгляду справи остання не скористалась своїм правом на звернення до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, однак положеннями пункту 6 статті 137 ЦПК України передбачено обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020.

Отже, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також врахувавши відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у визначеному ним розмірі - у сумі 5000,00 грн., що у даній справі відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 19, 76-82, 89, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 352-354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 4) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 4, код ЄДРПОУ 41915308) заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2798471 від 10.01.2022 року станом на 28.06.2023 року, у загальному розмірі 102592 (сто дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 (нуль) копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок; заборгованості за нарахованими відсотками - 82592 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 4, ) у відшкодування судових витрат 7422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок, які складаються з: витрат на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.03.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко