КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 753/4289/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1696/2025Головуючий у суді першої інстанції - Цимбал І.К. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 29 523,89 грн. та понесені витрати у розмірі 2 481 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою та є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Свої зобов`язання по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води відповідачі не виконують належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

В подальшому, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до 01.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23.05.2024 позов залишено без задоволення (а.с. 47-50).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 523,89 грн., витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не сплинув, оскільки строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину.

Апелянт наголошує, що в матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 на суму 29 523,89 грн., який підтверджує нарахування щомісячно за увесь період боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду, за яким утворилась заборгованість.

Зазначає, що на підставі укладеного договору цесії прийняв право вимоги до відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 29 523,89 грн. Договір цесії № 602-18 нечинним у встановленому законодавством порядку відповідачами не визнавався.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копія ухвал суду та копія апеляційної скарги з додатками була отримана відповідачами 17.09.2024.

30.09.2024 до суду надійшов відзив ОСОБА_6 , поданий від її імені та в її інтересах адвокатом Матківським Т.О., у якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідачі вчасно подавали показники лічильників гарячої та холодної води, однак нарахування здійснювалось на кількість зареєстрованих осіб, а не за обсягами споживання, що зумовило нарахування боргу. 07.02.2018 була подана до КП «Київтеплоенерго» заява про перерахунок боргу, який було здійснено, а виявлену заборгованість сплачено, однак борг не був списаний.

03.10.2024 до суду від КП «Київтеплоенерго» надійшла відповідь на відзив, в якій викладені доводи, аналогічні апеляційній скарзі.

11.10.2024 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 подано повторно відзив на апеляційну скаргу з доказами на його обґрунтування.

15.10.2024 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 подано додаткові пояснення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із вимог апеляційної скарги, КП «Київтеплоенерго» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 523,89 грн., витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на момент виникнення заборгованості перебувала у спільній частковій власності відповідачів, про що свідчать відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтак останні споживали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачало КП «Київтеплоенерго» (а.с. 4-7).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладений договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору.

Відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) позивач КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги відносно ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 по стягненню заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або гарячого водопостачання постачання гарячої води у розмірі 29 523,89 грн.

Згідно довідки КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» від 30.04.2024 № 50100, заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 за централізоване постачання гарячої води складає ( ГВП) - 29 523,89 грн., яку КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» просило стягнути з відповідачів, подавши до суду першої інстанції 16.05.2024 відповідну заяву (т. 2 а.с. 43).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» через пропуск строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21.07.2005 №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 позивач прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла до 01 травня 2018 року та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та є договором приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Доводи відповідачів про те, що наявність заборгованості до 01.05.2018 була спричинена невірними нарахування позивача колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відповідачі не надали доказів звернення до відповідача у період до 01.05.2018 щодо невірного нарахування та перерахування заборгованості. При цьому, матеріали справи містять звернення третьої особи до ПАТ «Київенерго» лише 07.02.2018, що вказує на безумовне прийняття відповідачами наданих послуг у період виникнення заборгованості.

Також, колегія суддів не приймає доводи представника третьої особи про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не є власниками квартири з 18.07.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.07.2025, оскільки заборгованість виникла до моменту припинення права власності кожного з них у квартирі, що позбавляє покладення обов`язку зі сплати заборгованості на інших співвласників квартири.

Інших доводів та доказів, які б спростовували доводи апеляційної скарги у частині наявності заборгованості, відповідачами не було надано. Як на підставу для відмови у задоволенні позову, так і в задоволенні вимог апеляційної скарги, відповідачі посилалися на пропуск строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання з оплати наданих послуг є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення заборгованості виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, набуття права грошової вимоги внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) ніяким чином не впливає на початок відліку строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

Колегією суддів враховується, що заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у стягненні якої суд першої інстанції відмовив позивачу, з урахуванням уточнених позовних вимог, виникла за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом у травні 2022 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до травня 2019 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21, від 16.11.2023 у справі № 487/1342/21.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості з 12.03.2017 по 01.05.2018.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно застосував позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості в межах заявлених позовних вимог за період з 12.03.2017 по 01.05.2018.

Відповідно до додатку №1 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_7 за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, матеріали справи свідчать про те, що на момент виникнення заборгованості квартира, за якою обліковується заборгованість, перебувала у спільній частковій власності відповідачів, відтак останні були споживачами наданих ПАТ «Київенерго» послуг, від яких відповідачі не відмовлялися, про їх неналежність не заявляли, та право вимоги до яких про стягнення заборгованості перейшло до КП «Київтеплоенерго», тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги до 01.05.2018 послуги, у межах строку позовної давності, підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на сплив строку позовної давності, відтак рішення суду про відмову в задоволенні позову в цій частині, зважаючи на викладене вище, за приписами статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 560,29 грн., пропорційно частці власності кожного з відповідачів у квартирі, за якою обліковується заборгованість, а саме: з ОСОБА_1 (1/7) - 3 222,89 грн., ОСОБА_2 (2/7) - 6 445,79 грн., ОСОБА_3 (1/7) - 3 222,89 грн., ОСОБА_4 (1/7) - 3 222,89 грн., ОСОБА_5 (2/7) - 6 445,79 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 481,00 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн., пропорційно частці власності кожного з відповідачів у квартирі, за якою обліковується заборгованість, а саме: з ОСОБА_1 (1/7) - 886,07 грн., ОСОБА_2 (2/7) - 1 772,14 грн., ОСОБА_3 (1/7) - 886,07 грн., ОСОБА_4 (1/7) - 886,07 грн., ОСОБА_5 (2/7) - 1 772,14 грн.

При цьому вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати не є судовими витратами в розумінні положень статті 133 ЦПК України, які підлягають розподілу в силу вимог статті 141 ЦПК України.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 222 (три тисячі двісті двадцять дві) грн. 89 коп., а також 886 (вісімсот вісімдесят шість) грн. 07 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 445 (шість тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 79 коп., а також 1 772 (одну тисячу сімсот сімдесят дві) грн. 14 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 222 (три тисячі двісті двадцять дві) грн. 89 коп., а також 886 (вісімсот вісімдесят шість) грн. 07 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 222 (три тисячі двісті двадцять дві) грн. 89 коп., а також 886 (вісімсот вісімдесят шість) грн. 07 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 12.03.2017 по 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 445 (шість тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 79 коп., а також 1 772 (одну тисячу сімсот сімдесят дві) грн. 14 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова