УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 535/139/15

провадження № 61-1305ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Суми), Приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи»

м. Полтави, боржник - ОСОБА_2 , про визнання недійсним звіту про оцінку житлового будинку боржника та

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання недійсним звіту Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» м. Полтави від 23 грудня 2021 року про оцінку житлового будинку боржника № 1209 та зупинення реалізації житлового будинку боржника.

22 травня 2024 року ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 , суд вказав, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме:

- заяву написано від руки, а тому вона частково не читається, її необхідно подати в друкованому вигляді;

- позовна заява не містить статусу учасників справи та їх адреси;

- з поданої заяви незрозуміло, якою організацією чи фізичною особою порушено права заявниці;

- відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Українизаявниці (позивачу) необхідно уточнити заявлені вимоги, зокрема в чому порушено її право та який має бути застосований спосіб захисту цивільних прав та її інтересів. Способи захисту мають відповідати змісту права, що порушено;

- відповідно до статті 10 Конституції Українидержавною мовою в Україні є українська мова;

- відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою, а заява оформлена російською мовою;

- відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», кожен має право на професійну правничу допомогу.

12 червня 2024 року ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області заяву ОСОБА_1 повернуто заявниці, оскільки вона належним чином не виконала вимог ухвали про залишення її заяви без руху.

26 листопада 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня

2024 року скасовано.

Справу за заявою ОСОБА_1 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви, суд апеляційної інстанції виснував, що заяви ОСОБА_1 , подані нею на виконання вимог ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 22 травня 2024 року, викладені українською мовою та були читабельними.

ЦПК України не містив вимог щодо обов`язковості подання заяв до суду в друкованому вигляді.

Вказав, що вимоги щодо достатності надання доказів на обґрунтування вимог заяви на стадії відкриття провадження, що вимагалися від заявниці, були необґрунтованими.

25 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 26 листопада 2024 року, в якій просить їх скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року заявниця зазначає порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані нею заяви від 31 травня та 06 червня 2024 року на усунення недоліків.

Вказані заяви були викладені українською мовою, були читабельними. Загалом, її заява разом з клопотанням про усунення недоліків відповідала вимогами ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу її апеляційної скарги.

Верховний Суд висновує про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, з огляду на таке.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України встановлено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до змісту статей 12, 13, 81, 175 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, зазначає сторони та інших учасників спору, викладає зміст обставин, якими обґрунтовуються вимоги, та зазначає докази на підтвердження цих обставин.

Суддя згідно статей 175, 177, 185-187 ЦПК України перевіряє, чи має особа відповідно до статті 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом відповідного права чи інтересу, чи відповідає форма та зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи немає інших установлених законом перешкод для відкриття провадження у справі.

Відсутність посилання у позовній заяві на певні обставини і недодання певних доказів у відповідності до статй175 і 177 ЦПК України не віднесені до таких підстав, що дають право для застосовування наслідків, передбачених статтею 185 ЦПК України, і повернення позовної заяви позивачеві. Встановлення обставин, які суд вважає необхідними для правильного вирішення спору, можливе під час підготовчого засідання, відповідно до вимог статті189 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції правильно виснував, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження всправі є обґрунтованими.

Кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті(стаття 4 ЦПК України).

Судом встановлено, що всі адреси учасників справи та відповідні їх реквізити зазначені скаржницею ОСОБА_1 в її заяві.

Також із заяви ОСОБА_1 вбачається обраний нею спосіб захисту порушеного права шляхом визнання судом недійсним звіту про оцінку житлового будинку боржника від 23 грудня 2021 року № 1209, складеного Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» м. Полтави.

Встановлено, що заяви ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області 22 травня 2025 року про залишення її заяви без руху, які надійшли до Зіньківського районного суду Полтавської області 31 травня та 06 червня 2024 року, викладені українською мовою та є такими, які можливо читати.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що ЦПК України не містить вимог щодо обов`язковості подання заяв до суду в друкованому вигляді.

Питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту статті 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

У рішенні в справі «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року ЄСПЛ виснував, що сама конструкція статті 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні в цій справі Суд закріпив правило, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

З урахуванням наведеного, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2023 року в справі

№ 990/114/23 наголосила, що «суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі не має права надавати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 244 Кодексуадміністративного судочинства України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена».

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення, яким розгляд справи не закінчено, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції і направлено справу для продовження розгляду по суті (про що в прохальній частині касаційної скарги заявлено ОСОБА_1 ), є необґрунтованою.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області

від 12 червня 2024 року, з огляду на таке.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій та судочинство визначаються виключно законами України.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства прямо визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення частини першої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана за умови апеляційного перегляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року скасована постановою Полтавського апеляційного суду

від 26 листопада 2024 року.

Пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Оскільки ухвала суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 постановою суду апеляційної інстанції скасована і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, постанова визнана Верховним Судом законною та обґрунтованою, суд не вбачає підстав для перегляду та скасування ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області

від 12 червня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 26 листопада 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Приватне підприємство «Центр незалежної оцінки та експертизи» м. Полтави, боржник - ОСОБА_2 , про визнання недійсним звіту про оцінку житлового будинку боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська