Провадження № 2-о/204/45/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

У С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визначивши заінтересованою особою Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а. с. 1-5).

В обґрунтування заяви зазначає, що 03 лютого 2003 року Указом Президента України його було призначено суддею Волноваського районного суду Донецької області. Вказує, що з 18 вересня 2023 року по дату його відрахування зі штату він був відряджений до Броварського міськрайонного суду Київської області. 03 жовтня 2024 року рішенням Вищої ради правосуддя № 2916/0/15-24 його було звільнено у відставку з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Вказує, що Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як десять років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Так, рішенням Вищої ради правосуддя йому зарахована половина строку навчання на юридичному факультеті Омського державного університету, де він отримував освіту з 1984 по 1989 роки на денній формі навчання до стажу, що дає право на відставку. Зазначає, що з 2015 року він перебуває на обліку у Волноваському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області, де отримує пенсію інваліда ІІ групи. Вказує, що при оформленні йому пенсії у зв`язку з інвалідністю працівники ПФУ не зарахували йому період навчання на юридичному факультеті Омського державного університету, оскільки в дипломі не зазначено форму навчання, а в трудовій книжці міститься запис про те, що з червня 1986 року по квітень 1989 року він працював у Виробничому об`єднанні підприємств комунального обслуговування Омського міськвиконкому. При цьому, зазначає, що із загальновідомих причин, він не має можливості звернутися до учбового закладу країни-агресора для отримання довідки про форму навчання, за якою він здобував освіту на юридичному факультеті Омського державного університету. Стверджує, що встановлення факту отримання ним освіти на юридичному факультеті Омського державного університету з 1984 по 1989 роки на денній формі навчання йому необхідно для здійснення ПФУ перерахунку його довічного утримання. З цих підстав, прохає суд встановити факт здобуття ним освіти на юридичному факультеті Омського державного університеті у період з 1984 по 1989 роки на денній формі навчання.

Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику надано термін на усунення недоліків (а. с. 23).

14 листопада 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 05 листопада 2024 року, заявником усунуто (а. с. 25-50).

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року у справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 11 годину 30 хвилин 22 січня 2025 року (а. с. 51).

Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги заяви підтримав, прохав суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 66), причини не явки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими заявницею письмовими доказами, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1984 року по 03 липня 1989 року навчався в Омському державному університеті за спеціальністю «Провознавство», що підтверджується копією диплому Омського державного університету серії РВ № 478886 (а. с. 11-12).

З копії трудової книжки заявника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 10) убачається, що останній у період з 06 червня 1987 року по 15 квітня 1989 року працював банщиком у бані № 14 Виробничого об`єднання підприємств комунального обслуговування Омського Міськвиконкому.

З профспілкового квитка ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а. с. 15) убачається, що він виданий йому профкомом студентів Омського державного університету 05 вересня 1985 року. При цьому, з указаного квитка убачається, що його було взято на облік у грудні 1983 року, а знятий він з нього 27 червня 1989 року.

З Комсомольського квитка ОСОБА_1 № НОМЕР_3 (а. с. 16-18), з-поміж іншого, убачається, що з грудня 1983 року по липень 1989 року з його доходу 40-45 гривень, здійснювалися відрахування членських внесків у розмірі 10 копійок.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2916/о/15-24 від 03 жовтня 2024 року (а. с. 13-14 та на звороті) ОСОБА_1 звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Так, приписами ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) дійшла висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 вказував на те, що не має іншого способу встановити факт здобуття ним освіти на юридичному факультеті Омського державного університеті у період з 1984 по 1989 роки на денній формі навчання, оскільки навчальних заклад знаходиться на території країни-агресора рф.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку із збройною агресією рф проти України.

Численними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, а також діє й дотепер.

24 лютого 2024 року МЗС Україна заявило про розрив дипломатичних відносин з росією (https://mfa.gov.ua/news/zayava-mzs-ukrayini-shchodo-rozrivu-diplomatichnih-vidnosin-z-rosijskoyu-federaciyeyu).

Таким чином, заявник не може отримати в позасудовому порядку документи, які підтверджують його навчання на юридичному факультеті Омського державного університета на денній формі навчання.

При цьому, встановлення йому цього факту необхідно для здійснення ПФУ перерахунку його довічного утримання, оскільки при оформленні йому пенсії по інвалідності працівники ПФУ не зарахувано йому період навчання на юридичному факультеті Омського державного університету, бо в дипломі не зазначено форму навчання, а в трудовій книжці міститься запис про те, що з червня 1986 року по квітень 1989 року він працював у Виробничому об`єднанні підприємств комунального обслуговування Омського міськвиконкому.

Як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, заявник ОСОБА_1 дійсно, у період з 01 вересня 1984 року по 03 липня 1989 року, навчався в Омському державному університеті за спеціальністю «Провознавство», що підтверджується копією його диплому серії НОМЕР_4 , який виданий Омським державним університетом 03 липня 1989 року.

При цьому, судом встановлено, що ані у вищевказаному дипломі, ані в його додатку не зазначено форму навчання ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 45 Закону про затвердження основ законодавства СРСР і СР «Про народну освіту» від 27 листопада 1985 року, вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах вузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів.

Згідно з вимогами п. 25 Постанови Ради міністрів СССР від 22 січня 1969 року № 64 «Про затвердження положення про вищі навчальні заклади СССР», підготовка спеціалістів у вищих навчальних закладах може проводитися за такими формами навчання: з відривом від виробництва денне навчання; без відриву від виробництва вечірнє, заочне навчання та навчання у заводі втузі.

Крім того, вимогами Постанови ЦК КПРС МР СРСР від 18 жовтня 1971 року № 755 «Про заходи по подальшому поліпшенню матеріальних та житлово-побутових умов студентів вищих та учнів середніх спеціальних учбових закладів», зі змінами від 22 лютого 1988 року № 264, 03 серпня 1988 року № 953, вирішено підняти з 01 вересня 1972 року стипендію у вищих і середніх спеціальних учбових закладах та встановити їх розмір: студентам вищих навчальних закладів на І-IV курсах 40 карбованців, на V-VІ курсах та на ІV курсі при 4-річному терміні навчання 45 карбованців на місяць; учням середніх спеціальних навчальних закладів на всіх курсах навчання 30 карбованців на місяць.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1984 року по липень 1989 року навчався на юридичному факультеті Омського державного університету, де отримував стипендію у розмірі 40-45 карбованців, з якої сплачував членські внески до Всесоюзної Ленінської комуністичної спілки молоді та, профкомом студентів Омського державного університету був прийнятий до членів профспілки робітників освіти ВШ і НЗ, зважаючи на те, що з 06 червня 1987 року по 15 квітня 1989 року останній працював на Виробничому об`єднанні підприємств комунального обслуговування Омського Міськвиконкому, а відтак останній навчався в університеті з відривом від виробництва, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , з 1984 року по 1989 рік навчався на юридичному факультеті Омського державного університету на денній формі навчання.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене суд, суд доходить висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню, шляхом встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 1984 року по 1989 рік навчався юридичному факультеті Омського державного університету на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко 106; ), про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 1984 року по 1989 рік навчався на юридичному факультеті Омського державного університету на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство».

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна