Справа №448/638/23 Головуючий у 1 інстанції:Білоус Ю.Б.
Провадження №22-ц/811/3511/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарі: Псярук О.В., Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Деркач О.Р., представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мостиського районного суду Львівської області в складі судді Білоуса Ю.Б. від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Вказане рішення оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі просять рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволитив повному обсязі.

Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначають, що Банк просив стягнути лише частину заборгованості, а саме за кредитним договором (у т.ч. за процентами), відповідачкою така заборгованість не погашена, а рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не виконане у повному обсязі. Звертають увагу, що коштів, які були примусово стягнуті, не вистачило для погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позивач вважає, що суд першої інстанції незаконно звільнив відповідачку від взятих на себе зобов`язань. Вказують на те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не було виконане в повному обсязі, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачкою не доведено відсутність заборгованості за процентами за період з 18.01.2012 року по 22.01.2021 року. Суд першої інстанції проігнорував усталену судову практику Верховного Суду за аналогічними справами (№6-1080цс15 від 03.02.2026 року, № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року, №921/107/15-г/16 від 18.09.2018 року, №761/17280/16-ц від 11.04.20118 року, №202/26101/13-ц від 27.05.2020 року). Зазначають, що твердження відповідачки про те, що банк втратив право нараховувати заборгованість за процентами, звернувшись до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, нічим не обґрунтовані та не підтвердженні жодними доказами. Позивач наголошує на тому, що саме відповідачка повинна була доводити факт належного виконання судового рішення або ж погашення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для припинення зобов`язання. Відтак суд першої інстанції вказані обставини не врахував та переклав тягар доказування на позивача. Зазначає, що якщо суд не погодився з наданим банком розрахунком заборгованості, то саме суд повинен був встановити дійсний розмір заборгованості. Таким чином суд першої інстанції, прийнявши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не оцінив усіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 та її розміру, неповною мірою з`ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні інтереси відповідачки захищала представниця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивача на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, а також справи №448/1319/21, №448/308/15-ц, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 9, 55 Конституції України, ст.ст. 11, 256-257, 261, 525-527, 530, 554, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12-13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 03.04.2008 року міжАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір №LVH9AK12960164. Факт укладення та надання кредиту сторонами не оспорюється та визнається відповідачкою. Згідно умов вказаного договору, загальний розмір кредиту становить 11307,88 доларів США (п.17.1.1 договору), валюта кредиту USD (п.17.1.2), мета кредиту а)частина кредиту в розмірі 10971,89 доларів США надається з метою придбання позивальником автомобіля; б)частина кредиту в розмірі 109,72 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в)частина кредиту в розмірі 6,83 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту в розмірі 219,44 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; дата видачі кредиту не пізніше ніж 03.04.2008 року (п.17.1.4 договору), дата погашення 02.04.2013 року (п.17.1.5 договору), процентна ставка 11.04 річних (п.17.1.6 договору), чергові страхові платежі з метою виконання зобов`язань за п.3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 3703,01 доларів США для сплати чергових страхових платежів (п.17.1.7 договору), сплата інших платежів на користь банку а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 219,44 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту; в) винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.16.9; г) винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,52% річних від суми зарезервованих ресурсів (п.17.1.8 договору); період сплати з 17 по 21 число кожного місяця (п.17.1.8 договору). Предметом застави згідно п.8.1 та 17.9 договору є легковий автомобіль марки «DaewooLanos 1.6», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6; державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість предмета застави станом на дату підписання договору становить 68 300 грн. (п.17.10 договору). Згідно додатку до кредитного договору № LVH9AK12960164 «Загальна вартість кредиту», забезпеченням по кредиту виступає придбаний автомобіль, річна ставка фіксована, курс долара на час укладення договору 4,98; курс євро 7,75. Згідно додатку №1 до кредитного договору № LVH9AK12960164 «Графік погашення кредиту», остання дата погашення кредиту - 02.04.2013 року. Згідно поданих позивачем доказів та відповідно до ордера-розпорядження бухгалтерії №1 від 03.04.2008 року з призначенням платежу «Видача кредиту згідно кредитного договору № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року», ВАТ «Галичина-авто» було перераховано грошові кошти в розмірі 54 640 грн. на оплату автомобіля. Вказана сума є еквівалентною, з врахуванням курсу долара на час укладення договору (4,98) сумі, що зазначена у п.17.1.8 (а) та п.17.4 договору та дорівнює 10971,89 доларів США (54640 грн. / 4,98$). 12.04.2012 року між сторонами по справі укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, згідно п.1 якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1547,51 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 1547,51 доларів США. Крім цього, для забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань за вказаним договором позичальник ОСОБА_1 , передала в заставу Банку транспортний засіб автомобіль «DaewooLanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Пунктом 13.1 зазначеного договору передбачена можливість Банку звернути стягнення на предмет застави (спірний автомобіль) у випадку не усунення позичальником подій дефолту, перелік яких вказано в п.12.1 договору (затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на 1 місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредит, тощо), протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання, забезпеченого заставою (спірним автомобілем), тому згідно акту прийому автомобіля позичальника ОСОБА_1 , що допустив прострочку по кредиту за кредитним договором № LVH9AK12960164 від 19.11.2012 року, заставлений автомобіль марки «DaewooLanos», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6; державний номер НОМЕР_2 , передано позивачу на реалізацію за ринковою ціною з метою направлення виручених коштів на погашення заборгованості. Судом встановлено,що АТ КБ «ПриватБанк» у 2011 році звертався до Мостиського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Новояворівський міжрайонний реєстраційно-екзаменаційний відділ ДАІ, про звернення стягнення, в якому просив суд ухвалити рішення, яким передати в заклад позивачу шляхом вилучення у відповідачки належного їй на праві власності заставленого майна, а саме: зазначеного вище автомобіля марки «DaewooLanos» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11205,74 долари США звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, у зв`язку із неявкою представника позивача в судові засідання, ухвалою суду від 14.06.2012 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. Зазначена ухвала суду не оскаржувалася позивачем в апеляційному порядку та набрала законної сили 20.06.2012 року. Крім цього, в процесі розгляду справи встановлено, що на вказаний автомобіль «DaewooLanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 неодноразово накладався арешт, зокрема постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції від 23.10.2009 року, та постановами державних виконавців відділу ДВС Мостиського районного управління юстиції від 09.11.2011 року та від 09.02.2012 року. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.06.2015 року у справі №448/308/15-ц, провадження № 2/448/145/15, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи Шевченківський ВДВС Львівського міського управління юстиції та ВДВС Мостиського районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. Знято арешт з автомобіля марки «DaewooLanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» в заставу, накладений постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції від 23.10.2009 року, та постановами державних виконавців ВДВС Мостиського районного управління юстиції від 09.11.2011 року та від 09.02.2012 року. Рішення суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 31.07.2015 року. 18.10.2021 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Бондар І.М., Мостиський ВДВС у Яворівському районі Львівської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, де в позовній заяві зазначала, що 31.10.2016 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М., вчинено виконавчий напис за реєстровим № 9585 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 29 289,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2016 року становить 726 830,93 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису згідно чинного законодавства. Загальна сума, яка підлягала стягненню за вказаним виконавчим написом складала 728 530,93 грн. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.01.2022 року вказаний позов ОСОБА_1 , задоволено повністю. Визнано виконавчий напис № 9585 від 31.10.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 728 530,93 грн., таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду не переглядалося судом за письмовою заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» та набрало законної сили 09.03.2022 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Судом встановлено, що доказів, які б передбачали отримання ОСОБА_1 , кредитних коштів саме у сумі 17340,33 доларів США, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві, матеріали справи не містять. Позивачем такі докази не було долучено і у процесі розгляду справи. Вказана сума не підтверджена ні розрахунком заборгованості за договором № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, ні додатком №1 до кредитно-заставного договору № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, ні самим кредитно-заставним договором № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року. Суд критично сприйняв твердження відповідачки щодо неотримання нею кредиту в розмірі 11307,88 доларів США, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема п.17.1.1 кредитно-заставного договору, згідно якого загальний розмір кредиту становить 11307,88 доларів США. На переконання суду є доведеним факт надання позивачем та отримання відповідачкою кредиту для придбання автомобіля саме у сумі, встановленій кредитно-заставним договором № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року в розмірі 11307,88 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» неодноразово користався своїм правом і звертався до суду із позовами до ОСОБА_1 , предметом яких було стягнення заборгованості згідно кредитно-заставного договору № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, а також зняття арештів та реалізація предмета застави (спірного автомобіля). Позивачем зазначено, що 14.07.2015 року предмет застави (спірний автомобіль) було реалізовано та кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, однак вказаних коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості у повному розмірі, тому заборгованість відповідачки перед позивачем становить 10023,89 доларів США. Позивач вказав, що стягнення заборгованості проводиться станом на 10.03.2023 року, однак не вказує за який саме період утворилась заборгованість, коли настав строк оплати та чи була здійснена будь-яка оплата відповідачкою після реалізації предмета застави. Суд звертав увагу, що з наданих представником позивача виписок з особового рахунку за кредитно-заставним договором № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, які мали б відображати інформацію щодо руху коштів по рахунку ОСОБА_1 , неможливо встановити здійснення боржником останньої оплати по кредиту, а також дійсний розмір заборгованості перед позивачем після реалізації предмета застави. Належних доказів про вартість спірного автомобіля на час його реалізації (14.07.2015 року) та станом на час розгляду справи в суді позивач не надав. Також не зазначено та не додано суду доказів залишку заборгованості після реалізації предмета застави. Не містять такої інформації і виписки по рахунку та меморіальні ордери по вказаному кредитно-заставному договору. Фактично у суду з наданої позивачем інформації відсутня можливість перевірити чи дійсно коштів від реалізації предмета застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості у повному розмірі. Суд не може дослідити чи ОСОБА_1 допущено прострочення платежів та чи дотримано АТ КБ «ПриватБанк» порядку нарахування відсотків за користування кредитом, які нараховувалися від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Суд звертає увагу сторін на п.13.6 договору «Розмір забезпечених зобов`язань», згідно умов якого сторони погодили, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними у розмірі а) сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих банком в результаті такого звернення стягнення та/або б) вартості предмета застави, одержаного банком у власність (у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або за відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд. З огляду на наведене, суд вважав, що після звернення стягнення на предмета застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними та погашеними, що не спростовано представником позивача у судових засіданнях. Інших доказів на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» суду не подано. Суд прийшов до висновку, що доводи сторони відповідачки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, адже позивачем не доведено наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем саме у розмірі 10023,89 доларів США, в межах заявлених позовних вимог. Слід зазначити, що згідно п.6 додаткової угоди №1 до кредитного договору № LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років. А тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 18.04.2023 року, тобто у межах строків позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, у якому просило:

- стягнути ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10023,89 доларів США за кредитним договором № LVH9AK 12960164 від 03.04.2008 року, яка складається з:

-9311,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

-419,57 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-78,71 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом;

-214,26 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 22.06.2012 року по 17.12.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № LVH9AK12960164. Відповідно до договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 17340,33 доларів США на термін до 04.05.2016 року, а відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідачка повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов?язань за кредитним договором відповідачка сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов?язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № LVH9AK12960164. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 зобов?язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 року мала заборгованість - 43903,14 доларів США , яка складалася з: ??9311,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); ??419,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; ??78,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34093,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором. Позивач звертав увагу на те, що законодавством не передбачено вимоги від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Відтак, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 10023,89 доларів США, яка складається з: 9311,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); ??419,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; ??78,71 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 214,26 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 22.06.2012 року по 17.12.2012 року. Розрахунок суми заборгованості додано до матеріалів справи.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2008 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 , був укладений кредитно-заставний договір №LVH9AK12960164 (т.1. а.с.10-20).

Факт укладення та надання кредиту сторонами не оспорюється та визнається відповідачкою.

Згідно умов вказаного договору, загальний розмір кредиту становить 11307,88 доларів США (п.17.1.1 договору), валюта кредиту USD (п.17.1.2), мета кредиту а)частина кредиту в розмірі 10971,89 доларів США надається з метою придбання позивальником автомобіля; б)частина кредиту в розмірі 109,72 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в)частина кредиту в розмірі 6,83 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту в розмірі 219,44 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; дата видачі кредиту не пізніше ніж 03.04.2008 року (п.17.1.4 договору), дата погашення 02.04.2013 року (п.17.1.5 договору), процентна ставка 11.04 річних (п.17.1.6 договору), чергові страхові платежі з метою виконання зобов`язань за п.3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 3703,01 доларів США для сплати чергових страхових платежів (п.17.1.7 договору), сплата інших платежів на користь банку а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 219,44 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту; в) винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.16.9; г) винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,52% річних від суми зарезервованих ресурсів (п.17.1.8 договору); період сплати з 17 по 21 число кожного місяця (п.17.1.8 договору).

Предметом застави згідно п.8.1 та 17.9 договору є легковий автомобіль марки «DAEWOO Lanos 1.6», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6; державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вартість предмета застави станом на дату підписання договору становить 68300 грн. (п.17.10 договору).

Згідно додатку до кредитного договору №LVH9AK12960164 «Загальна вартість кредиту», забезпеченням по кредиту виступає придбаний автомобіль, річна ставка фіксована, курс долара на час укладення договору 4,98; курс євро 7,75.

Згідно поданих Позивачем доказів та відповідно до ордера-розпорядження бухгалтерії №1 від 03.04.2008 року з призначенням платежу «Видача кредиту згідно кредитного договору №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року», ВАТ «Галичина-авто» було перераховано грошові кошти в розмірі 54 640 грн. на оплату автомобіля. Вказана сума є еквівалентною, з врахуванням курсу долара на час укладення договору (4,98) сумі, що зазначена у п.17.1.8 (а) та п.17.4 договору та дорівнює 10971,89 доларів США (54640 грн. / 4,98$).

Крім цього, для забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов`язань за вказаним договором позичальник ОСОБА_1 , передала в заставу Банку транспортний засіб автомобіль «DaewooLanos», рік випуску 2008 рік, №кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

12.04.2012 року між сторонами по справі укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року (т.1, а.с.21-22), згідно п.1 якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1547,51 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 1547,51 доларів США. Та загальний розмір кредиту на дату підписання додаткової угоди сторони визнали у розмірі 11307, 88 доларів США а також відповідачці була відкрита кредитна лінія у розмірі 6032,45 доларів США. Тобто, загальна сума кредитних коштів 17340,33 доларів США.

Така угода не оскаржувалась, не скасована, не визнана недійсною та є чинною.

Окрім того, колегія суддів аналізуючи доводи відповідачки, звертає увагу, що незважаючи на описку в найменуванні позичальниці в абзаці першому додаткової угоди №1 до кредитного договору №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, така по суті не впливає на зміст вказаної угоди, оскільки інші абзаци, підписи, ідентифікуючі данні, тощо стосуються кредитно-заставного договору №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року укладеного між сторонами та саме відповідачки ОСОБА_1 .

Однак, ОСОБА_1 , не виконала зобов`язання, забезпеченого заставою (спірним автомобілем), тому згідно Акту прийому автомобіля позичальника ОСОБА_1 , що допустив прострочку по кредиту за кредитним договором №LVH9AK12960164 від 19.11.2012 року, заставлений автомобіль марки «DAEWOO Lanos», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6; державний номер НОМЕР_3 , передано позивачу на реалізацію за ринковою ціною з метою направлення виручених коштів на погашення заборгованості.

Також, позивач у 2011 році звертався до Мостиського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Новояворівський міжрайонний реєстраційно-екзаменаційний відділ ДАІ, про звернення стягнення, в якому просив суд ухвалити рішення, яким передати в заклад позивачу шляхом вилучення у відповідачки належного їй на праві власності заставленого майна, а саме: зазначеного вище автомобіля марки «Daewoo»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11205,74 долари США звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля Позивачем з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням Позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, у зв`язку із неявкою представника Позивача в судові засідання, ухвалою суду від 14.06.2012 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. Зазначена ухвала суду не оскаржувалася позивачем в апеляційному порядку та набрала законної сили 20.06.2012 року.

Крім цього, в процесі розгляду справи встановлено, що на вказаний автомобіль «Daewoo», модель «Lanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 неодноразово накладався арешт, зокрема постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції від 23.10.2009р. та постановами державних виконавців відділу ДВС Мостиського районного управління юстиції від 09.11.2011р. та від 09.02.2012р.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.06.2015 року у справі №448/308/15-ц, провадження № 2/448/145/15, задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та Відділ державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. Знято арешт з автомобіля марки «DaewooLanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,6 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та передано ПАТ КБ «Приватбанк» в заставу, накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції від 23.10.2009р., та постановами державних виконавців відділу ДВС Мостиського районного управління юстиції від 09.11.2011р. та від 09.02.2012р. Здійснено розподіл судових витрат. Рішення суду в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 31.07.2015 року.

18.10.2021 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Мостиський Відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, де в позовній заяві зазначала, що 31.10.2016 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9585 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 29 289,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2016 року становить 726 830,93 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису згідно чинного законодавства. Загальна сума, яка підлягала стягненню за вказаним виконавчим написом складала 728 530,93 грн.

Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31.01.2022 року вказаний позов ОСОБА_1 , задоволено повністю. Визнано виконавчий напис №9585 від 31.10.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 728 530 (сімсот двадцять вісім тисяч п`ятисот тридцять) гривень 93 копійок, таким, що не підлягає виконанню. Здійснено розподіл судових витрат. Рішення суду не переглядалося судом за письмовою заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» та набрало законної сили 09.03.2022 року.

Окрім цього, як вказала представниця банку та вказане підтверджується Актом прийому автомобіля, а також даними виписки по рахунку відповідачки (т.1 а.с.162-168), 14.07.2015 року було відчужено автомобіль відповідачки за суму еквівалентну 1612,50 доларів США, з якої 1466,93 доларів США було погашено заборгованість по боргу за кредитно-заставним договором №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року.

Однак, вказана сума (1466,93 долари США) та суми з грудня 2019 року по 9 жовтня 2020 року (7,12 + 17,12 + 15,88 + 15,88 + 16,20 + 16,20 + 14,72 + 14,72 + 15,58 + 15,58 + 15,46 + 15,46 + 15,20 + 15,20 + 29,57 + 29,57), які вносила відповідачка на погашення заборгованості, не були враховані в розрахунку банку (розрахунок заборгованості Банку а.с. 5-8, дані виписки по рахунку відповідачки а.с.63-168). Попередні ж платежі з 3 квітня 2008 року по 18 червня 2012 року враховані. Останній платіж за договором здійснено 09.10.2020 року, а не 02.04.2013 року, як помилково вважав суд першої інстанції.

Крім цього, позивачем нараховано 78,71 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Проаналізувавши норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із положеннями ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд, або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин(укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Пленум ВСУ у п.4 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснив, що судам, відповідно до ст.215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У п.7 цієї постанови ВСУ роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним, як оспорюваного, та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Із розрахунків наданих позивачем вбачається, що відповідачці нарахована комісія за надання кредиту у розмірі 78,71 доларів США. Вказану суму слід вважати платою за обслуговування кредитної заборгованості, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а тому колегія суддів вважає, що підстави для стягнення 78,71 доларів США відсутні, за нікчемною умовою договору.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що кошти в розмірі 1466,93 доларів США за реалізацію автомобіля та 279,46 доларів США, платежів за період 2019-2020 роки (7,12 + 17,12 + 15,88 + 15,88 + 16,20 + 16,20 + 14,72 + 14,72 + 15,58 + 15,58 + 15,46 + 15,46 + 15,20 + 15,20 + 29,57 + 29,57 т.1 а.с.162-168) не були враховані банком у розрахунку та комісія за користуванням кредитом 78,71 доларів США, не підлягає стягненню за нікчемною умовою договору, а загалом 1825,1 доларів США не підлягають стягненню, відтак вимоги про стягнення з відповідачки 8198,79 доларів США були обґрунтовані та помилково відхилені судом першої інстанції (10023,89 1466,93 279,46 78,71 = 8198,79).

Що стосується строку позовної давності, на який посилається позивачка, то колегія суддів зазначає, що як вбачається з додаткової угоди №1 до кредитного договору №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року, то п.6 такої встановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалість 50 років.

Окрім цього, з 20 грудня 2019 року по 09 жовтня 2020 року відповідачкою здійснювалось часткове погашення заборгованості, тобто в силу ст. 264 ЦК України переривався строк позовної давності.

Таким чином, оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено відповідачкою 09.10.2020 року, а позивач звернувся до суду із позовом у цій справі 18.09.2023 року, відтак позивачем АТ «Приват Банк» дотримано строки позовної давності під час подачі позову до суду.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року в розмірі 8198,79 доларів США. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 8198,79 доларів США заборгованість за кредитно-заставним договором №LVH9AK12960164 від 03.04.2008 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра