ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Київ

справа № 638/20120/16-ц

провадження № 61-6963св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

за позовом ОСОБА_1 :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

треті особи: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання недійсним кредитного договору, застосування наслідків недійсного правочину, визнання недійсним договору застави та реєстраційного запису про заставу рухомого майна, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання вчинити дії

за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М. та на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, уточнивши який, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 219 385,39 грн, з яких: 683 001,24 грн - основна сума боргу за кредитом; 112 089,41 грн - страхові виплати за період з грудня 2015 року до лютого 2017 року (збитки у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо страхування майна), 70 820,79 грн - 3 % річних; 353 473,95 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Порше Мобіліті» посилалося на те, що 16 грудня 2011 року між ним і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50002766, за умовами якого позичальниця отримала кредит в розмірі 469 575,01 грн, що еквівалентно 58 514,02 дол. США, під 9,9 % річних (зі змінною процентною ставкою) на строк 60 місяців (з кінцевим терміном повернення до 15 грудня 2016 року). Додатковою угодою від 30 вересня 2014 року до кредитного договору строк кредитування було змінено до 15 березня 2017 року. Кредитні кошти надані відповідачці для придбання автомобіля «AUDI A6», 2011 року випуску. Всі платежі за вказаним договором мали бути здійснені у гривнях і підлягали розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір застави № 50002766, предметом якого є належний відповідачу на праві власності автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором 05 жовтня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, яка на момент направлення повідомлення становила 736 267,53 грн. Зазначену вимогу відповідачка отримала 25 лютого 2016 року, однак не виконала протягом 30 календарних днів. Товариство також повідомило, що заборгованість за кредитом визначено в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова, уточнивши який просила:

визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 у зв`язку з визначенням ціни договору неналежним чином;

визнати недійсним графік погашення кредиту, який не містить розрахунку у гривні;

тлумачити зміст положення пункту 1.3.1 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50002766 (далі - Загальні умови кредитування) таким, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником на виконання кредитного договору, визначено у гривні на день укладення кредитного договору;

визнати недійсним положення пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування; визнати несправедливою вимогу пункту 1.3.1 щодо нарахування додаткових платежів, які передбачають зміни у витратах;

визнати недійсним кредитний договір від 16 грудня 2011 року № 50002766;

визнати недійсним договір застави транспортного засобу від 22 грудня 2011 року № 50002766;

визнати недійсним реєстраційний запис про заставу рухомого майна; зобов`язати реєстратора - ДП «Інформаційний центр» виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля «AUDI A6», колір сірий, 2011 року випуску, тип палива - бензин, об`єм двигуна - 2 995 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 ;

визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. за реєстровим номером 451;

зобов`язати ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від неї грошові кошти в розмірі 58 384,24 грн як різницю між отриманою та частково виплаченою нею сумою на виконання кредитного договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що через залежність загальної вартості кредиту та розміру щомісячних платежів від курсу іноземної валюти вона не мала можливості дізнатися про орієнтовну сукупну вартість кредиту, у зв`язку з чим умови кредитного договору є неконкретними та несправедливими щодо неї як споживача фінансових послуг. Застосування обмінного курсу долара США на день платежу при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті у гривні на виконання пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування, суперечить абзацу третьому частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Товариство приховало від неї фактичне значення подорожчання кредиту, не попередило, що валютні ризики під час виконання зобов`язань несе споживач. На дату вчинення оспорюваного виконавчого напису сума заборгованості за кредитним договором не була безспірною.

Крім того, для звернення стягнення на предмет застави попередньо необхідна реєстрація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про таке звернення та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Вона не пропустила позовну давність, оскільки дізналася про невідповідність реальної ціни та реальної процентної ставки умовам кредитного договору лише з висновку експертного дослідження від 12 грудня 2016 року № 21, складеного Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2018 року позови ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дзержинський районний суд міста Харкова рішенням від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні з ТОВ «Порше Мобіліті» кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 у зв`язку з визначенням неналежним чином ціни договору. Визнав недійсним кредитний договір від 16 грудня 2011 року № 50002766, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 . Визнав недійсним договір застави від 22 грудня 2011 року № 50002766, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Швець Р. О. за реєстровим номером 11905. Визнав недійсним реєстраційний запис про заставу рухомого майна, внесений реєстратором Київської обласної філії ДП «Інформаційний центр» Куценко І. С. згідно з витягом від 28 грудня 2011 року № 34482030, про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Зобов`язав реєстратора ДП «Інформаційний центр» виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля «AUDI A6», колір сірий, 2011 року випуску, тип палива - бензин, об`єм двигуна - 2 995 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 . Визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 24 березня 2016 року за реєстровим номером 451, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В., щодо звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «AUDI A6», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Зобов`язав ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн (у зв`язку із застосуванням двосторонньої реституції) як різницю отриманої та частково виплаченої ОСОБА_1 суми на виконання кредитного договору. Стягнув з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 376,80 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» відмовив.

В задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.

Місцевий суд мотивував рішення тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та доведеними. При цьому суд вважав встановленим факт ненадання ОСОБА_1 перед укладенням кредитного договору інформації про умови кредитування, оскільки ця інформація є в самому договорі, графіку погашення кредиту, Загальних умовах кредитування, в яких міститься підпис позичальника. Отже, товариство проігнорувало вимоги законодавства. Пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування, яким передбачено обчислення всіх платежів за обмінним курсом, чинним на момент виставлення рахунка, має двозначний характер, адже неможливо однозначно зрозуміти, чи мається на увазі обмінний курс, зазначений в кредитному договорі (8,025 грн/дол. США), що діє на момент виставлення рахунка, або обмінний курс на момент виставлення рахунка, банку «Креді Агріколь», зазначеного в кредитному договорі. Крім того, застосувавши вислів «в подальшому» кредитор відійшов від чіткого і конкретного визначення дати або події, коли та/або у зв`язку з чим має настати це «подальше». Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача, тому сплаті підлягали щомісячні платежі в загальній сумі 9 953,97 грн. Отже, розмір платежів, що надавався кредитором для оплати позичальником на підставі рахунків-фактури у період виконання зобов`язань за кредитним договором, не відповідає встановленому у договорі та є значно вищим. Еквівалент суми кредиту, який згідно з умовами договору має розраховуватися за курсом 8,025 грн/дол. США, відповідає графіку погашення кредиту. Оскільки на здорожчання кредиту для позичальника мали вплив операції з нарахування процентів за збільшеним валютним курсом, який не відповідав ні курсу 8,025 грн/дол. США, ні курсу, що діяв на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку «Креді Агріколь», ні жодному загальновідомому курсу національної валюти на відповідний період, реальна процентна ставка та ціна договору є значно більшою за договірну. ОСОБА_1 не пропустила трирічну позовну давність. Кредитний договір не містить таких істотних умов, як зменшення змінюваної процентної ставки та максимальний розмір збільшення процентної ставки, що є порушенням статті 1056-1 ЦК України, і також слугує підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним. Крім того, кредитний договір містить умови, які є несправедливими, а за змістом пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування всі фінансові ризики товариство поклало на позичальника, не попередивши її про це. Положення Загальних умов кредитування є такими, що вводять позичальника в оману щодо реальної ціни договору, відсоткової ставки та обставин, які мають суттєве значення. Відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про дострокове повернення кредитних коштів, а також безпідставне включення до наданого нотаріусу розрахунку заборгованості пені та штрафів, є порушеннями, які унеможливлювали вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті», місцевий суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості. Станом на жовтень 2015 року у ОСОБА_1 не було заборгованості за основним зобов`язанням, адже вона сплачувала визначені графіком періодичні платежі в більшому розмірі. Оскільки прострочення позичальником грошового зобов`язання за період із січня до вересня 2015 року не відбулося, а фактично має місце прострочення кредитора, тому немає підстав для застосування статті 625 ЦК України.

Суди розглядали справу неодноразово

Харківський апеляційний суд постановою від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнив частково. Рішення Дзержинського районного суду місті Харкова від 20 грудня 2019 року в частині зобов`язання державного реєстратора виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження та в частині зобов`язання ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти грошові кошти змінив. Абзаци шостий, восьмий резолютивної частини рішення місцевого суду виклав у такій редакції: «Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію обтяження - заставу автомобіля «AUDI A6», колір сірий, 2011 року випуску, тип палива - бензин, об`єм двигуна - 2 995 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 »; «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму в розмірі 49 702,73 грн». В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Про порушення свого права як споживача фінансових послуг ОСОБА_1 дізналася після проведення експертизи від 25 травня 2018 року № 192, а позов пред`явила у грудні 2016 року, тобто в межах позовної давності. Разом з тим, зобов`язуючи реєстратора ДП «Інформаційний центр» виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу автомобіля, місцевий суд залишив поза увагою те, що ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації прав та обтяжень. Крім того, такий спосіб застосування наслідків недійсності правочину, як зобов`язання ТОВ «Порше Мобіліті» прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти не передбачений нормами законодавства.

Рішення місцевого суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не оскаржувалося, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Верховний Суд постановою від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнив частково, постанову Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції мотивував постанову тим, що, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання основного та забезпечувального договорів недійсними і відмови в позові ТОВ «Порше Мобіліті», суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 квітня 2018 року у справі № 760/8192/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 303/2669/16-ц, від 01 листопада 2018 року у справі № 219/9911/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 310/9979/15-ц ізалишив поза увагою те, що невиконання кредитором вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для визнання договору споживчого кредиту недійсним. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору всі платежі за ним повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом на день платежу, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеного відповідно до Загальних умов кредитування. При цьому, підписавши Загальні умови кредитування, ОСОБА_1 підтвердила, що товариство належним чином ознайомило її з інформацією, і на момент укладення оспорюваного правочину не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому тривалий час виконувала їх, в тому числі узгодила новий графік погашення кредиту, в якому розрахунки наведені лише в доларовому еквіваленті.

Апеляційний суд не надав оцінки та не спростував доводів апеляційної скарги про те, що застосування обмінного курсу долара США на день платежу при визначенні розміру суми, що підлягає сплаті у гривнях на виконання умов кредитного договору, було погоджене сторонами як справедлива вартість кредиту і що наведене не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» (як в частині заборони надавати споживачеві кредит в іноземній валюті, так і в частині несправедливих умов договору). При цьому позичальник не скористалася правом споживача, яке передбачене частиною шостою статті 11 вказаного Закону, щодо відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту протягом чотирнадцяти днів.

Посилаючись на те, що договір добровільного страхування транспортного засобу припинив свою дію 21 грудня 2012 року у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 100 % страхової премії на наступний період страхування і що матеріали справи не містять доказів укладення/продовження договору страхування за період з 22 грудня 2016 року, у зв`язку з чим немає підстав для стягнення з позичальника страхових виплат, апеляційний суд залишив поза увагою те, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Українська страхова група» і ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3, яким внесено зміни до договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-11-2649, а саме визначено строк дії договору до 21 березня 2017 року. При цьому згідно з пунктом 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язалася компенсувати товариству витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів. Страхові платежі вносилися на підставі відповідних рахунків-фактур, виданих йому страховиком, що прямо передбачено умовами договору страхування.

Також апеляційний суд не спростував доводів апеляційної скарги про те, що оскільки згідно з графіком погашення кредиту всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту в доларах США, на підставі пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування, яким передбачено, що позичальник сплачує платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором мав застосовуватися лише курс 8,0250 грн за 1 долар США, а періодичні платежі не підлягали обчисленню за відповідним обмінним курсом.

Погоджуючись з висновком судового експерта від 25 травня 2018 року № 192, в якому, зокрема вказано, що оформлення ТОВ «Порше Мобіліті» інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) як перед, так і під час укладення кредитного договору виконано з недотриманням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Крім того, недопустимим є порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Полтавський апеляційний суд постановою від 10 квітня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше мобіліті» задовольнив частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2019 року в оскарженій частині скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Позов ТОВ «Порше мобіліті» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» заборгованість, яка складається з основного боргу в розмірі 265 498,54 грн; 3 % річних - 31 049,01 грн; інфляційних втрат - 94 121,67 грн; страхових платежів - 89 907,84 грн, а всього 480 577,06 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» судові витрати в розмірі 41 018,40 грн.

Судове рішення апеляційний суд мотивував недоведеністю вимог ОСОБА_1 , які задоволені судом першої інстанції, а саме про: визнання порушеним ТОВ «Порше Мобіліті» права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 у зв`язку з визначенням неналежним чином ціни договору; визнання недійсним кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766; визнання недійсним договору застави від 22 грудня 2011 року № 50002766, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 ; визнання недійсним реєстраційного запису про заставу рухомого майна, внесеного реєстратором Київської обласної філії - ДП «Інформаційний центр» Куценко І. С. згідно з витягом від 28 грудня 2011 року № 34482030, про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; покладення на реєстратора ДП «Інформаційний центр» обов`язку виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - заставу автомобіля «AUDI A6»; покладення на ТОВ «Порше Мобіліті» обов`язку прийняти від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 49 702,73 грн (у зв`язку із застосуванням двосторонньої реституції) як різницю отриманої та частково виплаченої ОСОБА_1 суми на виконання кредитного договору.

При цьому суд виходив з того, що ТОВ «Порше Мобіліті» правильно розрахувало суми щомісячних платежів із січня до жовтня 2015 року, відповідно до середньозваженого курсу гривні до долара США для здійснення розрахунків за безготівковими операціями з продажу-купівлі іноземної валюти обмінного курсу, який був встановлений ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату виставлення рахунка, як це передбачено умовами кредитного договору.

Витрати товариства, понесені у зв`язку з наданням юридично-консультаційних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», слід розцінювати як судові витрати на правову допомогу в межах розгляду цього спору, а не збитки у розумінні статті 22 ЦК України.

Оскільки відповідно до підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 ПК України операції з надання послуг зі страхування та перестрахування України не є об`єктом оподаткування ПДВ, тому необґрунтованими є вимоги товариства щодо стягнення страхових платежів з урахуванням ПДВ.

Висновок експерта про те, що заборгованість за процентами за період до жовтня 2015 року нараховувалася за валютним курсом, який відрізняється від курсу, суперечить наданим у справі довідкам ПАТ «Креді Агріколь Банк» за період із січня до жовтня 2015 року про встановлений середньозважений курс гривні до іноземних валют (долара США) для здійснення розрахунків за безготівковими операціями з продажу-купівлі іноземної валюти.

Полтавський апеляційний суд постановою від 28 червня 2023 року заяву ТОВ «Порше Мобіліті» про ухвалення додаткового рішення задовольнив. Ухвалив додаткову постанову у справі № 638/2012/16-ц. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» заборгованість із невиплаченої суми кредиту у розмірі 414 086,49 грн.

Додаткову постанову апеляційний суд мотивував тим, що у постанові від 10 квітня 2023 року суд визнав обґрунтованою вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості із невиплаченої суми кредиту у розмірі 414 086,49 грн, визначеної позивачем станом на 05 жовтня 2015 року. Проте, визначаючи розмір і склад заборгованості, суд помилково не включив до вказаної суми заборгованість із невиплаченої суми кредиту у розмірі 414 086,49 грн та, відповідно, не зазначив про стягнення цієї суми у резолютивній частині постанови.

Короткий зміст касаційних скарг та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, від 21 липня 2021 року у справі № 464/4017/16-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18, від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц; суд розглянув справу без участі позивачки, яка надсилала заяви про перенесення судового засідання у зв`язку з лікуванням за кордоном.

Касаційна скарга мотивована тим, що з постанови апеляційного суду не зрозуміло, чому суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення про стягнення саме такої суми коштів. Суд не звернув уваги на те, що у пункті 1.3.1Загальних умовкредитування, який має незрозумілий, нечіткий, двозначний зміст, відсутній алгоритм застосування шести формул зі змінними величинами (які товариство надало для пояснення нарахування платежів при розгляді справи в суді першої інстанції), за яким товариство фактично збільшувало процентну ставку, та, як наслідок, і ціну договору. Еквіваленти процентів за користування кредитом обчислювались товариством за збільшеним обмінним курсом, що не відповідав обмінному курсу банку на відповідний період; реальна процентна ставка не відповідає процентній ставці договору 9,9 % річних. Апеляційний суд ухвалив рішення на підставі недопустимих доказів, наданих ТОВ «Порше Мобіліті», оскільки вони не засвідчені належним чином. Суд залишив поза увагою, що договір кредиту розірванийу жовтні 2015 року, а договори страхування на відповідні періоди між ОСОБА_1 і страховою компанією не набрали чинності, а тому безпідставно стягнув страхові витрати. Також суд безпідставно стягнув 3 % річних та інфляційні втрати. Крім того, суд необґрунтовано стягнув з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Касаційна скарга на додаткову постанову мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно погодився з ТОВ «Порше Мобіліті» в частині обрахування еквівалента неповерненої суми кредиту 19 953,38 дол. США за обмінним курсом 21,215 грн за дол. США.

У червні 2023 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просило відмовити в її задоволенні. Зазначило, що зведена облікова виписка з рахунка боржника є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявну заборгованість боржника. Крім того, вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правомірними. Оскільки після виставлення рахунка на сплату кредитного платежу, або ж пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту, суми боргу зафіксовано у гривні, вони не змінюються залежно від зміни курсу.

У вересні 2023 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу на додаткову постанову, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просило відмовити в її задоволенні. Зазначило, що ОСОБА_1 не спростовує та не обґрунтовує того, що додаткова постанова Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року прийнята всупереч вимогам, а також що суд неправильно встановив обставини справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 серпня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17 листопада 2023 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3 суддею-доповідачем визначено Зайцева А. Ю.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що 16 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50002766, який складається з договору, Загальних умов кредитування та графіка погашення кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит для придбання автомобіля «AUDI A6», 2011 року випуску, в розмірі 469 575,01 грн, що еквівалентно 58 514,02 дол. США, під 9,9 % річних (зі змінною процентною ставкою) на строк 60 місяців (з кінцевим терміном повернення до 15 грудня 2016 року). Курс для обчислення 8,0250 грн/долар США.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50002766, предметом якого є належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль «AUDI A6», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 5.3.3 договору застави транспортного засобу у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним та цим договорами нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі.

Додатковою угодою від 30 вересня 2014 року до кредитного договору строк кредитування було змінено до 15 березня 2017 року, у зв`язку з чим сторони узгодили новий графік погашення кредиту, в якому зазначено, що всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту в еквівалент у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.1 Загальних умов кредитування передбачено, що компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі (пункт 1.3 Загальних умов кредитування).

Згідно з пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту (пункт 2.4 Загальних умов кредитування).

Згідно з пунктами 5.5., 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. В тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5 цього кредитного договору, цим договором позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені та за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку з виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому пунктом 1.7.3 цього кредитного договору.

Пунктом 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачено право компанії достроково вимагати повернення кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) відповідно до графіка повернення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

Позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (пункт 3.3 Загальних умов кредитування).

Згідно з пунктом 8.1 Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний термін користування кредитом.

Пунктом 8.2 Загальних умов кредитування передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у пункті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченого в пункті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту.

Згідно з пунктом 8.3 Загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквівалента 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквівалента суми кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі, на момент направлення компанією першого листа щодо сплати.

Підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затвердженими компанією (пункт 9.5 Загальних умов кредитування).

16 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова група» (далі - ПАТ «Українська страхова група») як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-11-2649, вигодонабувач - ТОВ «Порше Мобіліті», за яким застраховано предмет застави - автомобіль «AUDI A6» 2011 року випуску. Строк дії договору з - 16 грудня 2011 року до 21 грудня 2016 року, страхова сума на період страхування становить 679 574,98 грн, страхова премія (плата за страхування) - 39 959,01 грн.

Пунктами 7.1-7.3 договору передбачено, що строк дії договору може поділятися на періоди. Період страхування - частина строку, протягом якого діє договір. Кожен період складає 12 місяців. В будь-якому випадку договір не набирає чинності раніше моменту сплати страхувальником 100 % страхової премії або її першої частини (якщо договором передбачена сплата страхової премії частинами), якщо інше не зазначено в частині 1 договору.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Українська страхова група» і ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3, яким внесено зміни до договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-11-2649, а саме визначено строк дії договору до 21 березня 2017 року.

При цьому згідно з пунктом 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язалася компенсувати товариству витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів. Страхові платежі вносилися кредитором на підставі відповідних рахунків-фактур, виданих йому страховиком, що прямо передбачено умовами договору страхування.

Із січня 2015 року ОСОБА_1 припинила сплату щомісячних платежів, однак на виконання умов кредитного договору сплатила щомісячні платежі без урахування процентів у розмірі 419 872,28 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором 05 жовтня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату кредитної заборгованості, яка на момент направлення вимоги становила 736 267,53 грн, з яких: 414 086,49 грн (еквівалент 19 593,38 доларів США) - сума кредиту, яка підлягає достроковому поверненню; 265 498,54 грн - несплачені чергові платежі (прострочені проценти та прострочена сума основного боргу); 16 723,49 грн - штрафні санкції згідно з пунктом 8.3 кредитного договору; 39 959,01 грн - компенсація страхових платежів за пунктом 5.6 кредитного договору.

Зазначеною вимогою товариство також повідомило, що заборгованість за кредитом визначена в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову. Заборгованість має бути повернута протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником повідомлення про таку вимогу, а якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано - перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. У випадку порушення терміну дострокового повернення кредиту до заборгованості буде додано штраф у розмірі 20 % суми кредиту, що складає 93 915 грн.

В матеріалах справи немає доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 вказаної вимоги.

24 березня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В. вчинила виконавчий напис № 451, згідно з яким було звернено стягнення на переданий позичальником в заставу транспортний засіб - автомобіль «AUDI A6», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 16 грудня 2011 року до 05 жовтня 2015 року, суми поточної заборгованості станом на 05 жовтня 2015 року, а саме: 265 498,54 грн - несплачені чергові платежі (несплачені відсотки та прострочена сума основного боргу); 16 723,49 грн - штрафні санкції; 39 959,01 грн - компенсація страхових платежів; 522 163,58 грн - сума кредиту до повернення; 93 915 грн - штраф в розмірі 20 % від суми кредиту, всього до стягнення - 938 259,62 грн.

Згідно з наданим ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунком у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 1 219 385,39 грн, з яких: 683 001,24 грн - основна сума боргу за кредитом; 112 089,41 грн - страхові виплати за період з грудня 2015 року до лютого 2017 року (збитки у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо страхування майна), 70 820,79 грн - 3 % річних; 353 473,95 грн - інфляційні втрати.

Згідно з висновком експертного дослідження № 21, складеним 12 грудня 2016 року судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Завдов`євою І. Г. на замовлення ОСОБА_1 , у кредитному договорі від 16 грудня 2011 року № 50002766 відсутнє посилання щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, повної вартості кредиту, а також інших фінансових зобов`язань споживача, з наведенням, зокрема, значення реальної процентної ставки, що не відповідає вимогам постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Постанова НБУ № 168). На зміну реальної (ефективної) відсоткової ставки та абсолютного здорожчання кредиту мали вплив операції з нарахування процентів за збільшеним валютним курсом, що за умови відсутності інформування позичальника про зміну процентної ставки не відповідає умовам кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 (пункт 2.3.1) та вимогам Постанови НБУ № 168. У межах наданих документів підтверджується, що розмір фактично нарахованих процентів перевищує розмір процентів, узгоджених у графіку погашення кредиту на момент укладення кредитного договору; перевищення нарахованих процентів (здорожчання кредиту) становить в загальній сумі 134 216,95 грн. Зміна реальної відсоткової ставки призвела до абсолютного здорожчання кредиту для споживача.

Згідно з висновком судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Завдов`євої І. Г. від 25 травня 2018 року № 192 оформлення ТОВ «Порше Мобіліті» інформації про умови кредитування (в тому числі перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення кредитного договору від 16 грудня 2011 року № 50002766 виконано з недотриманням норм частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В межах наданих матеріалів реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 16 грудня 2011 року № 50002766 складає 24,7 %, що на 14,80 % більше, ніж передбачено його умовами. Повна вартість кредиту складає 108 221,31 дол. США. Зміна реальної відсоткової ставки призвела до абсолютного здорожчання кредиту споживача, яке становить 49 729,84 дол. США, що у гривнях за курсом, який застосовувався кредитором, еквівалентно 399 081,97 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

У пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частин першої-третьої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша і друга статті 533 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом наведеної норми правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання сторонами кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У цій справі встановлено, що кредитний договір від 16 грудня 2011 року N? 50002766 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом трьох років ОСОБА_1 сплачувала отримані рахунки-фактури, де розмір щомісячного платежу був розрахований ТОВ «Порше Мобіліті» з використанням курсу гривні до долара США, що встановлений ПАТ КБ «Креді Агріколь» для здійснення розрахунків за безготівковими операціями, що свідчить про обізнаність позичальника щодо розміру таких платежів та застосованого обмінного курсу валют.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд взяв до уваги висновки Верховного Суду у цій справі про те, що невиконання кредитором вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може слугувати підставою для визнання договору споживчого кредиту недійсним. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору всі платежі за ним повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом на день платежу, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеного відповідно до Загальних умов кредитування. При цьому, підписавши Загальні умови кредитування, ОСОБА_1 підтвердила, що товариство належним чином ознайомило її з інформацією, передбаченою вказаною статтею Закону, і на момент укладення оспорюваного правочину не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому тривалий час виконувала їх, в тому числі узгодила новий графік погашення кредиту, в якому розрахунки наведені лише в доларовому еквіваленті.

Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його недоведеністю.

Частково задовольняючи позов ТОВ «Порше мобіліті», апеляційний суд встановив такі обставини.

Із заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04 червня 2019 року відомо, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» нарахована таким чином.

Основна заборгованість за період із 12 січня 2015 року до 05 жовтня 2015 року становить 265 498,54 грн.

Згідно з умовами кредитного договору від 16 грудня 2011 року для обчислення еквівалента платежів у гривні застосовується курс КІБ «Креді Агріколь», який на дату укладення договору становив 8,0250 грн/долар США.

Згідно з графіком погашення кредиту, узгодженим сторонами додатковою угодою від 30 вересня 2014 року, у період із січня до жовтня включно 2015 року ОСОБА_1 мала щомісячно сплачувати у погашення кредиту грошові кошти у гривні в сумі, що була еквівалентна 1 240,01 дол. США; цей щомісячний платіж включав плату на погашення основного боргу (тіло) і сплату процентів.

Отже, розраховані ТОВ «Порше Мобіліті» суми боргових зобов`язань за кожен місяць із січня 2015 року до жовтня 2015 року включно згідно з умовами договору є гривневим еквівалентом щомісячного платежу у сумі 1 240,01 дол. США.

Під час нового апеляційного розгляду ТОВ «Порше Мобіліті» надало суду детальний розрахунок заборгованості, визначеної станом на жовтень 2015 року із зазначенням обмінного курсу іноземної валюти, який застосовувався згідно з умовами договору для встановлення розміру щомісячного платежу у гривневому еквіваленті, а також довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» за період із січня до жовтня включно 2015 року про встановлений середньозважений курс гривні до іноземних валют (долара США) для здійснення розрахунків за безготівковими операціями з продажу-купівлі іноземної валюти.

Перевіривши зазначені документи, апеляційний суд встановив, що суми щомісячних платежів із січня до жовтня включно 2015 року розраховані правильно відповідно до середньозваженого курсу гривні до долара США для здійснення розрахунків за безготівковими операціями з продажу-купівлі іноземної валюти, який був встановлений ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату виставлення рахунка, як це передбачено умовами кредитного договору.

Заборгованість із невиплаченої суми кредиту, яка підлягала достроковому поверненню, визначена ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 05 жовтня 2015 року згідно з вимогою (повідомленням), становила 19 593,38 дол. США, що відповідно до обмінного курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк» становила 414 086,49 грн.

Вимога (повідомлення) не містить посилання на розмір обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк», проте згідно з довідкою банку цей обмінний курс на 05 жовтня 2015 року становив 21,215 грн, що підтверджує правильність нарахованої суми заборгованості.

Проценти за користування кредитними коштами у сумі 414 086,49 грн за 30 днів (з 26 лютого 2016 року - день вручення вимоги-повідомлення до 26 березня 2016 року - день дострокового добровільного повернення заборгованості), розраховані за ставкою 9,9 % та становила 3 416,21 грн.

Перевіряючи суму компенсації втрат за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України), апеляційний суд виходив з такого.

3 % річних у сумі 70 820,79 грн, які нараховані товариством за період з 16 січня 2015 року до 21 травня 2019 року, не знайшли свого підтвердження при перевірці обрахувань.

Суд встановив, що 3 % річних за період з 16 січня 2015 року до 21 травня 2019 року становлять 31 049,01 грн.

Інфляційні втрати сумі 353 473,95 грн, які нараховані за період з 16 січня 2015 року до 21 травня 2019 року, також не знайшли свого підтвердження при перевірці обрахувань.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 16 січня 2015 року, а товариство просило стягнути суми, передбачені статтею 625 ЦК України, до 21 травня 2019 року, тому при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період із січня 2015 року до травня 2019 року включно.

Таким чином, інфляційні втрати за період з 16 січня 2015 року до 21 травня 2019 року становлять 94 121,67 грн.

Із грудня 2014 року до лютого 2017 року ПАТ «СК «Українська Страхова Група» виставило товариству рахунки-фактури з надання послуг зі страхування та перестрахування на транспорті, які товариство оплатило в загальній сумі 89 907,84 грн без ПДВ.

ТОВ «Порше Мобіліті» сплатило страхові платежі за період із грудня 2015 року до лютого 2017 року у сумі 107 889,41 грн з ПДВ.

Оскільки відповідно до підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 ПК України операції по наданню послуг по страхуванню та перестрахуванню України не є об`єктом оподаткування ПДВ, тому апеляційний суд вважав необґрунтованими вимоги товариства щодо стягнення страхових платежів з урахуванням ПДВ.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті», тобто про стягнення із ОСОБА_1 на його користь 265 498,54 грн основного боргу; 31 049,01 грн - 3 % річних; 94 121,67 грн інфляційних втрат; 89 907,84 грн страхових платежів, а всього - 480 577, 06 грн.

Полтавський апеляційний суд додатковою постановою від 28 червня 2023 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» заборгованість із невиплаченої суми кредиту у розмірі 414 086,49 грн.

Додаткову постанову апеляційний суд мотивував тим, що у постанові від 10 квітня 2023 року суд визнав обґрунтованою вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості із невиплаченої суми кредиту в розмірі 414 086,49 грн, визначеної позивачем станом на 05 жовтня 2015 року. Проте, визначаючи розмір і склад заборгованості, суд помилково не включив до вказаної суми заборгованості заборгованість із невиплаченої суми кредиту у розмірі 414 086,49 грн та, відповідно, не зазначив про стягнення цієї суми у резолютивній частині постанови.

Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до умов кредитного договору та графіка погашення кредиту усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені ОСОБА_1 в національній грошовій одиниці гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування, згідно з якою позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому для розрахунку використовуватиметься обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає правильними висновки судів про те, що заборгованість за основною сумою невиплаченого кредиту в еквіваленті дол. США, визначена ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до обмінного курсу валют ПАТ «Креді Агріколь Банк» на момент пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості, нарахована відповідно до умов кредитного договору, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач повинен був застосовувати курс долара США до гривні станом на час укладення кредитного договору.

Оскільки, позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково, витрати на правничу допомогу є підтвердженими належними доказами, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 4 729,20 грн, пропорційно до суми задоволених вимог позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу без участі позивачки, яка надсилала заяви про перенесення судового засідання у зв`язку з лікуванням за кордоном, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов