справа № 490/3901/24 провадження №2/489/175/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіріченко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк, Банк) про розірвання кредитного договору та договору іпотеки

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва, ухвалою якого від 14.05.2024 справу направлено за підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить розірвати кредитний договір № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 та іпотечний договір від 02.08.2007 квартири АДРЕСА_1 , укладенні між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем.

Як на підставу позовних вимог вказано, що згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л., позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

30.07.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № NKN0GK04040038, згідно якого позивач отримала кредити у розмірі 26400,00 дол.США на строк до 29.07.2027 із сплатою 10,08% річних.

Зобов`язання за кредитним договором забезпечені нотаріальним договором іпотеки від 02.08.2007, предметом якого є належна позивачу квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.09.2023 у справі № 490/524/16-ц за заявою позивача визнано виконавчий лист, виданий 16.03.2017 Центральним районним судом міста Миколаєва у цивільній справі № 490/524/16-ц, таким, що не підлягає виконанню частково - на суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.200, у розмірі 13 462,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.01.2017 дорівнює 309 097,62 грн.

Згідно мотивувальної частини вказаної ухвали, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.01.2017 у справі № 490/524/16-ц, яке набрало законної сили 07.02.2017, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 18089,33 дол. США заборгованості за кредитом, 1301,17 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 22,64 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже в загальному розмірі 19413,14 дол. США, що еквівалентно 445725,70 грн., за кредитним договором від 30.07.2007 № NKN0GK04040038, та судові витрати у сумі 4457,25 грн.

При цьому, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.04.2019 у справі № 490/8325/18, визнано незаконним збільшення АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку процентної ставки 20.10.2008 до 13,20% річних та 30.08.2010 до 12,70% річних за користування кредитом згідно кредитного договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Визнано незаконними умови кредитного договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 щодо сплати позичальником на користь банку щомісячної комісії у розмірі 44,00 дол.в США. Зобов`язано Банк здійснити перерахунок суми заборгованості по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 з врахуванням відсоткової ставки, в розмірі 10,08% річних та без врахування зобов`язань про сплату щомісячної комісії у розмірі 44,00 дол. США. На виконання цього рішення суду Банк здійснив перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , внаслідок чого станом на 14.04.2020 заборгованість за тілом кредиту зменшилась 13462,44 дол. США та склала 5286,11 дол. США, що підтверджується розрахунком стягувача від 07.03.2023 № VSG5V2DUA14LAQUP. Станом на 21.07.2021 загальна заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим документом зменшилась до 4572,37 дол. США, що еквівалентно 104981,52 грн., що підтверджується заявою представника Банку від цього числа № 9.

На виконання ухвали суду від 08.09.2023 головним державним виконавцем Центрального ВДВС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) 28.09.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №5444816, відкритого на виконання рішення суду у справі № 490/524/16-ц. Цього ж дня державним виконавцем винесено до Державного реєстру речових прав відомості про припинення обтяжень у вигляді арешту на все належне боржнику нерухоме майно.

Ні ухвала суду від 08.09.2023, ні постанова державного виконавця від 28.09.2023 АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувалися.

Втім вчинена приватним нотаріусом Рябоконь К.Л. на виконання договору іпотеки від 02.08.2007 заборона відчуження квартири не скасована та до теперішнього часу обтяження зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрів заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, про що свідчить інформація від 29.04.2024.

Невиконання ухвали суду від 08.09.2023 АТ КБ «ПриватБанк» свідчить продовження нарахування Банком заборгованості, що підтверджуються відповідями останнього від 07.12.2023. 15.01.2024, 23.01.2024 та 22.03.2024 та випискою з особового рахунку.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду з позовом про розірвання кредитного договору та договору іпотеки, що на її думку, з огляду на дії Банку, є ефективним способом захисту порушеного права.

16.09.2024 через систему «Електронний суд» відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив на позов в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх безпідставність.

У відзиві вказано, що відповідно до виконавчого листа, виданого 16.03.2017 Центральним районним судом міста Миколаєва у цивільній справі № 490/524/16-ц, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007, яка станом на 25.12.2015 складає у розмірі 5950,70 дол.США (19413,14 - 13462,44). Так як заборгованість по кредитному договору не була погашена, ОСОБА_1 з 25.12.2015 по 03.09.2024 нараховані проценти за ставкою 10,08 % річних. У зв`язку із цим, станом на 03.09.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 2783,37 дол.США, в тому числі за тілом кредиту 2638,57 дол.США та за процентами 144,80 дол.США.

Доводи позивача, що постанова державного виконавця від 28.09.2023 про закінчення виконавчого поводження №54444816 підтверджує відсутність заборгованості перед Банком, є помилковими, так як постанова державного виконавця, по-перше, не вказує на повне фактичне виконання рішення, по-друге, в ухвалі суді від 08.09.2023 не вказано, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню повністю.

Посилаючись на те, що позивач не довела відсутність заборгованості по кредитному договору та інші підстави для розірвання договорів, відповідач в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У відповіді на відзив від 08.10.2024 позивач ОСОБА_1 вказала на безпідставність доводів відповідача та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 10.03.2025, представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду надали письмові заяви в яких просили представник позивача - позовні вимоги задовольнити, а відповідача відмовити в їх задоволенні, а розгляд справи здійснити за їх відсутності.

Враховуючи, що представники сторін приймали участь в судовому засіданні, що відбулося раніше, надавали суду пояснення і заперечення щодо доводів протилежної сторони, а також свої доводи і заперечення виклали в письмових заявах і надали суду усі необхідні письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до укладеного між ПриватБанк та ОСОБА_1 кредитного договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 остання отримала кредит у розмірі 26 400 дол. США на придбання однокімнатної квартири на термін до 29.07.2027 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту шляхом надання щомісячного платежу у розмірі 259,22 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді.

Зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором іпотеки від 02.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 1413. Одночасно приватним нотаріусом накладено заборону, яка зареєстрована в реєстрі за № 127, на відчуження кватири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки та належить позивачу на праві власності позивачу.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.01.2017 у справі № 490/524/16-ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 18089,33 дол. США заборгованості за кредитом, 1301,17 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 22,64 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже в загальному розмірі 19413,14 дол. США, що еквівалентно 445725,70 грн., за кредитним договором від 30.07.2007 р. № NKN0GK04040038, та судові витрати у сумі 4457,25 грн.

07.08.2017 Центральний відділ ДВС на підставі виданого 16.03.2017 на виконання вказаного рішення суду виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54444816.

В подальшому, за позовом ОСОБА_1 рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.04.2019 у справі № 490/8325/18 визнано незаконним збільшення ПриватБанком в односторонньому порядку процентної ставки 20.10.2008 до 13,20 % річних та 30.08.2010 до 12,70 % річних за користування кредитом згідно кредитного договору від 30.07.2007 № NKN0GK04040038, укладеного між ПриватБанк та ОСОБА_1 , та зобов`язано ПриватБанк здійснити перерахунок суми заборгованості за вказаним кредитним договором з врахуванням відсоткової ставки в розмірі 10,08 % річних та без врахування зобов`язань про сплату щомісячної комісії у розмірі 44,00 дол.США.

Згідно з відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначене судове рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили.

05.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва із заявою про визнання виконавчого листа у справі № 490/524/16-ц, виданого судом 16.03.2017, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.09.2023 заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий 16.03.2017 Центральним районним судом міста Миколаєва у цивільній справі № 490/524/16-ц, таким, що не підлягає виконанню частково на суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007, у розмірі 13462,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.01.2017 дорівнює 309 097,62 грн.

Згідно з відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначене судове рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили.

28.09.2023 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лемещенко А.П. виконавче провадження № 54444816 з примусового виконання виконавчого листа № 490/524/16-ц виданого 16.03.2017 закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» » (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню). Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2024 № 376401978 підтверджується, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпітек наявні записи про обтяження на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою обтяження вказано договір іпотеки від 02.08.2007, реєстраційний номер 1413, посвідчений приватним нотаріусом Рябоконь К.Л.

01.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку із заявою про надання їй правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із виконанням нею усіх грошових зобов`язань і закриттям виконавчого провадження.

Відповіддю від 07.12.2023 ПриватБанк повідомив позивача, що до повного погашення кредиту документи повинні знаходитися у Банку та рекомендував здійснити повне погашення заборгованості.

12.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку із заявою про списання надлишково нарахованих відсотків та штрафних санкцій. На що отримала відповідь Банку від 23.01.2024, в якій їй рекомендували звернутися до Державної виконавчої служби з рішенням суду, що набрало законної сили.

28.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку із зверненням про внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до відомостей Державного реєстру іпотек, в задоволенні якої їй відмовлено листом від 22.03.2024.

Із доданої до позову виписки ПриватБанку по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 за період 01.01.2023 -31.12.2023 вбачається, що станом на 07.02.2024 залишок кредиту складає 2809,97 дол.США; залишок тіла кредиту на початок періоду 3123,59 дол.США; залишок тілу кредиту на кінець періоду 2638,57 дол.США.

Відповідно до виписки ПриватБанку по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 за період 01.03.20243 -31.03.2024 залишок кредиту на 29.04.2024 становить 2689,54 дол.США; залишок кредиту на початок періоду 2638,57 дол.США; залишок тілу кредиту на кінець періоду відсутній.

Вказаний у виписках розмір заборгованості по тілу кредита відповідає розміру заборгованості по тілу кредиту (2638,57 дол.США), зазначеному в розрахунку заборгованості, який додано відповідачем до відзиву на позов.

Із змісту позову вбачається, що позивач вважає, так як ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 09.09.2023 та постанова державного виконавця від 28.09.2023 відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувалися, тому не припинення Банком обтяження нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 02.08.2007, та подовження рахування неіснуючої заборгованості, перешкоджає реалізації їй права власності на належне майно.

Із мотивувальної частини ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 08.09.2023 вбачається, що задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд виходив з того, що на виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.04.2019 у справі № 490/8325/18 ПриватБанк, який є стягувачем за виконавчим листом здійснив перерахунок заборгованості ОСОБА_1 внаслідок чого станом на 14.04.2020 заборгованість за тілом кредиту зменшилась на 13462,44 дол. США, через що відбулася зміна загального розміру заборгованості за виконавчим документом, яка підлягає стягненню, а тому виконавчий лист слід визнати таким, що частково не підлягає виконанню у сумі 13 462,44 дол. США.

У відзиві на позов ПриватБанку вказав, що заборгованість ОСОБА_1 склала 5950,70 дол.США (19413,14 13467,62). Так як вказана заборгованість позичальником погашена не була то за період з 25.12.2015 по 03.09.2024 Банком нараховувалися проценти за ставкою 10,08 % річних. У зв`язку із цим, станом на 03.09.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 2783,37 дол.США, з якої 2638,57 дол.США заборгованість за тілом кредиту та 144,80 дол.США процентам.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 вказала, що за весь час виконавчого провадження нею було сплачено у погашення заборгованості за кредитом 156979,94 грн., що на 20000,00 грн. більше ніж зазначає відповідач. Крім того, після пред`явлення позову у справі № 490/524/16-ц про стягнення з неї заборгованості ПриватБанк не вправі був нараховувати проценти та штучно збільшувати розмір заборгованості, так як скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Із рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.01.2017 встановлено, що в січні 2016 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору № NKN0GK04040038 від 30.07.2007. Позов Банку було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за винятком штрафу, який розцінено судом як подвійну відповідальність позичальника, що суперечить закону.

Таким чином, пред`явивши вимогу до ОСОБА_1 про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України ПриватБанк втратив право на нараховування передбачених договором процентів за користування кредитом, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника змінив строк кредитування.

Між тим, згідно доданого до відзиву на позов розрахунку заборгованості за договором № NKN0GK04040038 від 30.07.2007, складеним станом на 03.09.2024, в порушення вимог частини другої статті 1050 ЦК України після січня 2016 року (звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення боргу) ПриватБанк продовжував нараховувати позичальнику проценти за користування кредитом, на погашення яких, за рахунок сплачених ОСОБА_1 коштів, зарахував 4050,73 дол.США.

Отже, враховуючи безпідставно нараховані ПриватБанком та сплачені ОСОБА_1 в якості процентів грошові кошти в розмірі 4050,73 дол.США та залишок по тілу кредиту, який згідно розрахунку відповідача станом на 03.09.2024 становить 2638,57 дол.США, на дату ухвалення цього рішення заборгованість позивача по кредитному договору відсутня.

За такого, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про неповне погашення позивачем заборгованості по кредитному договору спростовуються наявними у справі доказами.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Позивач заявила вимоги про розірвання кредитного договору та договору іпотеки, так як вважає, що вона грошові зобов`язання по кредитному договору виконала повністю. Правовою підставу предмету позову позивач вказує положення частини другої статті 651 ЦК України та положення цього Кодексу і Закону України «Про іпотеку» про припинення зобов`язань через належним чином їх виконання.

Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.04.2022 у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Отже, звертаючись до суду з вимогами про розірвання кредитного договору та договору іпотеки позивач обрала належний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однією з підстав припинення іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19) зазначено, що «у пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

У зв`язку із наведеним, враховуючи встановлені обставини і наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у спосіб обраний позивачем, оскільки позивач довела виконання у повному обсязі грошових зобов`язань по кредитному договору, що є наслідком припинення її зобов`язань за цим договором та договором іпотеки, який зобов`язання якого є похідними від основного зобов`язання.

В позові позивач просила стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 7422,40 грн., які складаються із 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Так як позов задоволено, відповідно на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Між тим, позивач не надала суду доказів несення витрат на правничу допомогу та із заявою, що такі докази вона наддасть потягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не зверталася.

У зв`язку із цим, в суду

відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та договору іпотеки задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір № NKN0GK04040038 від 30.07.2007 та іпотечний договір від 02.08.2007 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1413, укладенні між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач Акціонерне товариство Комерціний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2025.

Суддя І.В.Коваленко