У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025

м. Лозова Харківської області

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого - Харабадзе К.Ш.,

за участю секретаря - Колісник І.Ю.,

Справа № 629/607/25

Номер провадження 2-о/629/54/25

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2

заінтересована особа Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

у с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який був зареєстрований за адресою: с. Барабашівка, Лозівського району, Харківської області. Після смерті батька позивач займався його похованням, розпорядився його особистими речами. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме, земельну ділянку, площею 7, 90 га, яка розташована на території Артільної сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-XP N? 022827 належала ОСОБА_3 . У зв`язку з постійним проживанням разом зі своїм батьком до часу його смерті за адресою, позивач вважав, що фактично прийняв спадщину, а тому, не квапився з оформленням спадкових прав. 23 жовтня 2024 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 . Постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. № 872/02-31 від 23.10.2024 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті батька, у зв`язку з тим, що заява про видачу свідоцтва про право на спадщину подана після спливу строків, передбачених ст. 1270 ЦК України. З моменту смерті батька позивач не заявляв про свою відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті батьків, немає ні за законом, ні за заповітом. Брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийняв спадок після смерті батька та такої заяви нотаріусу не подавав. Померлий в шлюбі не перебував. На підставі вищевикладеного, просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: с. Барабашівка, Лозівського району, Харківської області.

Представник заінтересованої особи Лозівської міської територіальної громада в особі Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи проводити за її відсутності, просила в задоволенні заявлених вимог відмовити, зазначила, що задоволення заявлених вимог заперечує, зазначила, що ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на певні факти, які свідчать на його думку про наявність між ним та батьком відносин, притаманних сім`ї, проте крім свідчень залучених ним свідків жодних доказів спільного проживання та ведення спільного побуту не надає. Саме лише посилання у заяві про нібито надання допомоги та піклування про померлого не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, на що неодноразового звертав увагу Верховний Суд. Доводи заявника щодо факту проживання з померлим однією сім`єю не підтверджені належними та допустимими доказами. Подані докази на підтвердження заявлених вимог не є достатніми, оскільки вони не дають змогу дійти переконливого висновку про наявність факту, що встановлюється в даному провадженні. Крім того, заява не містить інформації за якою саме адресою проживав заявник з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю та протягом якого часу.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Смірнова Н.А., заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти доводів, викладених у письмових поясненнях представника заінтересованої особи - Лозівської міської територіальної громада в особі Лозівської міської ради Харківської області.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема: про встановлення фактів, що мають юридичне значення /п.5ч.2ст. 293ЦПК України/.

Тобто специфікою ознакою справ окремого провадження є відсутність у них спору про право цивільне.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством непередбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті батька, у зв`язку з тим, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, так як було пропущено строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України.

Так, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для реалізації права на прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки заявником було пропущено строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України. При цьому заінтересована особа Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області оспорює таке право, що свідчить про наявність спору про право.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду /ч. 4 ст. 315 ЦПК України/.

Зважаючи на те, що заявнику встановлення факту необхідне саме для прийняття спадщини, а заінтересованою особою оспорюються доводи заявника щодо встановлення факту, що вказує на спір щодо наявності права на прийняття спадщини, який не може бути вирішений у порядку окремого провадження, а відтак суд доходить висновку про необхідність залишення поданої заяви без розгляду і роз`яснення заявнику його права подати позов на загальних підставах.

Керуючись, ст. 294, 315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ