Справа № 464/7545/24
пр.№ 2/464/191/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретарів судового засідання Сенюги М.І., Харук У.О.,

представника позивача Міцук О.В.,

представника відповідача Думич І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

встановив:

позивач Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0460 га за кадастровим номером :01:009:0044, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів. Окрім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що земельна ділянка площею 0,0460 га (кадастровий номер :01:009:0044), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 13.08.2024, дата державної реєстрації земельної ділянки 30.12.2011, а тому вважає земельну ділянку сформовано з 30.12.2011.

На підставі ухвали Львівської міської ради від 19.05.2016 № 478 та договору оренди землі від 01.12.2011 за № С-2225 ОСОБА_1 передано в оренду терміном на 5 років означену земельну ділянку площею 0,0460 на АДРЕСА_1 для обслуговування будівель відповідача. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться виробниче приміщення під літ. «Ш-1» загальною площею 754 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 13.05.2015 № НОМЕР_1 (реєстр. номер об`єкта нерухомого майна 01).

За результатами проведення спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 25.04.2023 обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , складено відповідний акт від 25.04.2023 № 150 та встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує для обслуговування виробничого приміщення під літ. «Ш-1» загальною площею 754 кв.м. земельну ділянку комунальної власності площею 0,0460 га за кадастровим номером :01:009:0044, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, зокрема, договір оренди землі з Львівською міською радою не укладався, документи, що посвідчують право користування відповідача земельною ділянкою відсутні.

Зважаючи на наведені обставини, позивач вважає, що ОСОБА_1 протягом періоду з 01.08.2021 по 02.08.2024 фактично використовує означену земельну ділянку (кадастровий номер :01:009:0044) за відсутності правових підстав та без сплати орендної плати, за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти позивачу, як власнику земельної ділянки, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, а відповідно позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені грошові кошти у розмірі 60 484,41 грн.

Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 06.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.12.2024 від представника відповідача адвоката Думич І.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позов заперечила та просила відмовити у задоволенні такого з наступних підстав. Відповідачем не заперечується, що ухвалою Львівської міської ради від 19.05.2016 № 478 та договору оренди землі від 01.12.2011 за № С-2225 ОСОБА_1 передано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,0460 на АДРЕСА_1 для обслуговування складу відповідача.

Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 08.04.2013 № 101 затверджено містобудівні умови та обмеження щодо забудови ОСОБА_1 земельної ділянки на проектування та реконструкцію з розширенням складських будівель на АДРЕСА_1 , під виробничо складські та адміністративні приміщення, зокрема, тих, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0044. Надалі відповідач виконав відповідні загально-будівельні роботи, 31.03.2015 подав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації виробничого приміщення під літ. «Ш-1» на АДРЕСА_1 загальною площею 754,0 кв.м., а 13.05.2015 отримав свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомості та витяг з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності.

За твердженням відповідача, згідно з топографічним зніманням території за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0044 повністю забудована ОСОБА_1 , на ній знаходиться вказане приміщення загальною площею 754,0 кв.м. (позначено на зніманні КН) і фактично земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0044 не існує.

Також стверджувала, що відповідач не порушує вимог чинного законодавства та вчасно сплачує за земельну ділянку, на якій знаходиться означені виробничі приміщення під літ. «Ш-1» площею 754,0 кв.м., земельний податок. Оскільки законом встановлено для відповідача, як землекористувача, можливість сплачувати або земельний податок або оренду плату, ОСОБА_1 оплачує за спірну земельну ділянку земельний податок, що підтверджується відповідними фіскальними документами. На підтвердження означених обставин до відзиву на позову заяву було долучено податкові-повідомлення рішення про визначення відповідачу податкових зобов`язань за платежем земельний податок з фізичних осіб ряд та платіжні документи щодо оплати земельного податку.

16.12.2024 від представника позивача ОСОБА_2 надійшли відповідь на відзив та додаткові пояснення до відповіді на відзив відповідно до яких позивач зазначає, що спірна земельна ділянка є сформованою з 30.12.2011, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 13.08.2024 щодо вказаної ділянки, та є об`єктом цивільних прав.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0044 належить на праві власності територіальній громаді міста Львова, не передана у власність чи користування іншій особі на підставі відповідного правочину, не перебуває у власності чи постійному користуванні ОСОБА_1 , проте відповідач фактично використовує таку, то останній зобов`язаний сплатити за користування спірної земельною ділянкою безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати її користування у встановленому розмірі.

Щодо наданих відповідачем копій документів про визначення податковим органом земельного податку та платіжних документів про сплату земельного податку (додатки до відзиву на позовну заяву), то позивач стверджує, що такі документи не мають значення для вирішення даного спору, оскільки стосуються іншої земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0043, яка належить відповідачу на праві приватної власності та знаходиться по сусідству від спірної земельної ділянки.

24.12.2024 від представника відповідача адвоката Думич І.І. надійшли заперечення на відповідь на відзив згідно яких плата за землю є одним складових податку на майно згідно статті 265 Податкового кодексу України, всі кошти від справляння такого податку надходять до Львівської міської ради, відповідачем сплачено за період з 01.08.2021 по 01.08.2024 земельний податок в сумі 60 336,48 грн., а відповідно у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

27.12.2024 та 06.02.2025 від представника позивача Міцук О.В. надійшли додаткові пояснення по справі згідно яких позивач стверджує, що за адресою: АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_1 знаходиться декілька об`єктів нерухомого майна та використовується дві земельні ділянки, а саме:

- спірна земельна ділянка площею 0,0460 га (кадастровий номер :01:009:0044), яка раніше надавалась відповідачу в оренду згідно договору оренди землі від 01.12.2011, проте надалі використовується без оформлення договору оренди чи інших документів;

- земельна ділянка площею 0,1299 га з кадастровим номером :01:009:0043, яка належить відповідачу на праві приватної власності та знаходиться по сусідству від спірної земельної ділянки.

При цьому, як вбачається із змісту наданих відповідачем податкових повідомлень-рішень та листа Головного управління ДПС у Львівській області, відповідачем нараховано та сплачено у 2021-2024 роках земельний податок за земельну ділянку площею 0,1299 га з кадастровим номером :01:009:0043, натомість нарахування та сплата ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою площею 0,0460 га з кадастровим номером :01:009:0044 відсутня.

21.02.2025 від представника відповідача адвоката Думич І.І. надійшли додаткові пояснення по справі доводи яких зводяться до:

- позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки у позовній заяві міститься покликання на виникнення між сторонами деліктних зобов`язань, а в додаткових поясненнях від 06.02.2025 позовні вимоги обґрунтовуються кондикційними зобов`язаннями відповідача;

- законодавцем визначено, що плата за землю може справлятися як в формі земельного податку, так і у формі орендної плати, а одночасне стягнення і земельного податку і орендної плати законом не передбачено;

- на підставі підпункту «Є» пункту 266.2.2. ст. 266 Податкового кодексу України відповідач звільнений від сплати податку за складські приміщення під літ. «Ш-1» площею 754,0 кв.м. на АДРЕСА_1 .

06.02.2025 від представника позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення по справі згідно яких позивач покликається на виникнення між сторонами кондикційних зобов`язань, вірність обраного Львівською міською радою способу захисту при зверненні до суду, розташування нерухомого майна відповідача на спірній земельній ділянці та необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

Представник позивача Міцук О.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що викладені в такому, а також у відповіді на відзив і додаткових поясненнях (а.с. 1-8, 93-95, 103, 104, 124, 125, 140-142, 166-170), просила суд такий задовольнити.

Представник відповідача Думич І.І. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях (а.с. 54-57, 116, 117, 160-163), просила суд у задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 19.05.2011 № 478 «Про користування гр. ОСОБА_1 земельними ділянками на АДРЕСА_1 » передано відповідачу земельні ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування складських приміщень за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання землі промисловості: площею 0,1299 га в оренду терміном на 10 років та площею 0,0460 га в оренду терміном на 5 років без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень (а.с. 9).

Згідно договору дарування нежитлового приміщення, укладеного 09.11.2011 між ОСОБА_3 (дарувальник за договором) та відповідачем ОСОБА_1 (обдаровуваний за договором), посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич Х.В., відповідач набув у власність нежитлове приміщення склад (літ. «Ш-1») загальною площею 499,3 м.кв., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66, 67).

Право власності відповідача на вказане нерухоме майно зареєстровано Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 10.11.2011, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 10.11.2011 № 31989389 (а.с. 68).

На підставі вказаної ухвали позивача, 01.12.2011 між Львівською міською радою та ОСОБА_1 укладеного договір оренди землі за № С-2225 (далі «Договір оренди»), згідно якого відповідачу передано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:009:0044 загальною площею 0,0460, в тому числі під забудовою 0,0456 га, під твердим покриттям 0,0004 га, для обслуговування складських приміщень (а.с. 10-11).

Позивач стверджує, що спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Львова, новий договір оренди землі із відповідачем не укладався, ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, яка є повністю забудованою його будівлею виробничим приміщенням під літ. «Ш-1» площею 754 кв.м., без належних документів на землекористування.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.09.2024 № 396797795, виробниче приміщення під літ. «Ш-1», площею 754 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01) на АДРЕСА_1 перебувають із 13.05.2015 у власності ОСОБА_1 (а.с. 16).

Відповідач стверджує, що ним проведено реконструкцію нежитлового приміщення складу літ. «Ш-1» загальною площею 499,3 м.кв. на АДРЕСА_1 під виробниче приміщення літ. «Ш-1» загальною площею 754 м.кв. На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано копії наказу департаменту містобудування Львівської міської ради від 08.04.2013 № 101 про затвердження містобудівних умов та обмежень щодо проведення реконструкції з розширенням складських приміщень (а.с. 74, 75), декларації про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція нежитлового приміщення під літ. «Ш-1») від 02.04.2015 (а.с. 118-122), технічного паспорту на будівлю літ. «Ш-1» від 06.04.2021 (а.с. 87-89), свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.05.2015 (а.с. 81) та витягу з державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 13.05.2015 (а.с. 82, 83).

Зазначені фактичні обставини спору щодо укладення між сторонами Договору оренди землі 01.12.2011 та наявності на спірній земельній ділянці означеного нерухомого майна відповідача не заперечуються та визнаються учасниками справи.

Суд констатує, що між сторонами виник спір у сфері земельних відносин з приводу стягнення плати за користування землею, а саме спірною земельною ділянкою загальною площею 0,0460 га з кадастровим номером :01:009:0044 за період з 01.08.2021 по 02.08.2024, що за вказаних вище обставин знаходиться під нерухомим майном відповідача та фактично ним використовується.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо користування відповідачем спірною земельною ділянкою без оформлення документів на землекористування суд відзначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 ЗК України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону (ст. 324 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ст. 79 ЗК України).

Статтею 181 ЦК України закріплено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ст. 79-1 ЗК України).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2024 № НВ024 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0044 вбачається, що така земельна ділянка:

- знаходиться у АДРЕСА_1 ;

- належить до категорії земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення;

- площею 0,0460 га;

- станом на 20.12.2023 має нормативно-грошову оцінку у розмірі 688 196,80 грн.;

- дата держаної реєстрації 30.12.2011 (а.с. 19-24).

Таким чином земельна ділянка за кадастровим номером :01:009:0044 зареєстрована у Державному земельному кадастрі як самостійний об`єкт цивільних прав та сформована 30.12.2011, визначено її площу, місце розташування, цільове призначення, категорія землі, вид її використання, вартість.

За змістом ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до статей 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна врегульовано статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України, в силу яких, особа, що набула право власності на об`єкт нерухомого майна одночасно набуває, зокрема, право на користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

В силу прийняття Земельного кодексу України, місця розташування спірної земельної ділянки, її категорії та обставин відсутності на такій об`єктів нерухомого майна державної власності, у територіальної громади м. Львова наявні обґрунтовані підстави стверджувати про фактичне право власності.

Так, досліджуючи правовий статус спірної земельної ділянки, суд враховує докази у справі, місцезнаходження земельної ділянки площею 0,0460 з кадастровим номер :01:009:0044 у АДРЕСА_1 , тобто в територіальних межах населеного пункту м. Львова, на такій розташований об`єкт нерухомого майна, який належить на праві приватної власності відповідачу (фізичній особі), звернення ОСОБА_1 до Львівської міської ради щодо передачі йому цієї земельної ділянки в оренду.

За означеного та беручи до уваги відсутність заперечень цих обставин учасниками справи, суд прийшов до переконання, що спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Львова, тобто в комунальній власності.

При цьому, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верхового суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, що за умов правового регулювання статті 83 ЗК України, право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією.

Разом з тим, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).

Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктами 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата» в залежності від правових підстав передання прав землекористування ділянками.

Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За результатами проведення спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 25.04.2023 обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , складено відповідний акт від 25.04.2023 № 150 та встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує для обслуговування виробничого приміщення під літ. «Ш-1» загальною площею 754 кв.м. земельну ділянку комунальної власності площею 0,0460 га за кадастровим номером :01:009:0044, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, зокрема, договір оренди землі з Львівською міською радою не укладався, документи, що посвідчують право користування відповідача земельною ділянкою відсутні (а.с. 12-14).

Позивач стверджує, що строк дії Договору оренди землі від 01.12.2011 закінчився у 2016 року, новий договір оренди землі із відповідачем не укладався, плату за користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 за період з 01.08.2021 по 02.08.2024 не вносив, а відповідно просив таку стягнути в судовому порядку.

Відповідач не заперечує обставини завершення строку дії Договору оренди та фактичного використання ним спірної земельної ділянки.

Щодо строку дії укладеного сторонами Договору оренди землі від 01.12.2011, то суд відзначає, що згідно пункту 8 Договору оренди, договір укладено на 5 років, а саме до 19.05.2016 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договором оренди також передбачено (пункт 37), що він припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що дія Договору оренди землі за № С-2225, укладеного між Львівською міською радою та ОСОБА_1 01.12.2011, припинилася 19.05.2016 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Докази продовження строку дії договору в матеріалах справи відсутні. Також в матеріалах справи відсутні докази повернення позивачу земельної ділянки, яка виступала об`єктом оренди, в порядку визначеному пунктом 21 Договору оренди.

За означеного, та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів оформлення відповідачем документів щодо набуття прав на спірну земельну ділянку, суд погоджується із доводами позивача про фактичне користування ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :01:009:0044 без оформлення документів на землекористування та наявність у відповідача обов`язку сплачувати за користування такою земельною ділянкою.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

При цьому, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, завдані внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених статтями 1212 1214 ЦК України, та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

З огляду на викладене, відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, без достатньої правової підстави зберіг в себе кошти, які повинен був сплатити за користування означеною земельною ділянкою її власнику. Такими діями ОСОБА_1 порушив право позивача на отримання вказаних коштів, як власнику ділянки, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній повинен був сплатити за звичайних умов, як і фактичний добросовісний землекористувач.

Такі висновки суду відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

При цьому, нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 ЗК України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості (правовий висновок Верховного Суду від 05.08.2022 у постанові у справі № 922/2060/20).

В аспекті означеного суд констатує, що саме до наведеного зводились доводи Львівської міської ради у поданій до суду позовній заяві (а.с. 1-5), а відповідно позивачем обрано правильний спосіб захисту при зверненні до суду.

Щодо розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.08.2021 до 02.08.2024, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено приписами підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково. Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 цього Закону).

За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру (ст. 20, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»).

Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування здійснено позивачем на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

При цьому, чинне законодавство не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, формування такого здійснюється автоматично в режимі реального часу, тобто на час звернення заявника, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).

Згідно з витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.12.2023 та від 21.09.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :01:009:0044) становить 688 196,80 грн. та 854 146,48 грн. (а.с. 24, 25).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 17.09.2024 нормативна грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0044) станом на 2023 рік, враховуючи Кф=1,2, становила 1496,08 грн, станом на 2022 рік 1 300,93 грн., станом на 2022 рік 1 182,67 грн. (а.с. 26).

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2023 № 6-28-0.222-323/2-23, за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2022 рік становив 126,6%. Відповідно значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік становить: для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь) 1,15. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020, 2021 році становив 1,0.

При цьому, при здійсненні розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, позивачем враховано розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за період 2021-2024 роки.

Пунктом 7.5.1 Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 встановлено, що річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за винятком земельних ділянок, використання яких вказано у пунктах 7.6-7.16 цього порядку (а.с. 31, 32).

Згідно з розрахунком суми збитків недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю внаслідок використання земельної ділянки без документів, наданого Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір недоотриманих коштів власником землі за користування відповідачем земельними ділянками площею 0,0460 га (кадастровий номер :01:009:0044) по АДРЕСА_1 за період з 01.08.2021 по 02.08.2024 становить 60 484,41 грн. (а.с. 30).

Зазначений розрахунок стороною відповідача не спростовано, контррозрахунку не надано, а відтак суд приймає такий до уваги, з урахуванням заявленого позивачем періоду, нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідних коефіцієнтів індексації та ставки орендної плати.

Суд відхиляє доводи відповідача про здійснення ним оплати за користування спірною земельною ділянкою у формі сплати земельного податку і подані ним документи з наступних мотивів:

- по-перше, в силу неведених вище положень закону сплата за користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою комунальної власності можлива виключно у формі сплати орендної плати, а оскільки договору оренди укладене не було, то в якості безпідставно збережених коштів у зв`язку із користуванням земельною ділянкою;

- по-друге, надані відповідачем податкові повідомлення-рішення та платіжні документи про сплату земельного податку (а.с. 58-65) не мають значення для вирішення даного спору, оскільки стосуються іншої земельної ділянки площею 0,1299 га з кадастровим номером :01:009:0043, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та знаходиться по сусідству від спірної земельної ділянки, що підтверджується планом-схемою земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 14) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 100, 101, 145);

- по-третє, згідно листів Головного управління ДПС у Львівській області (а.с. 29, 145) інформація про нарахування та сплату ОСОБА_1 за земельну ділянку площею 0,0460 га з кадастровим номером :01:009:0044 по АДРЕСА_1 за період з 01.08.2021 по 02.08.2024 відсутня.

При цьому, згідно згаданого листа Головного управління ДПС у Львівській області (а.с. 145), здійснені відповідачем оплати (згідно наданих ним документів а.с. 58-65) зараховано в оплату за земельну ділянку площею 0,1299 га з кадастровим номером :01:009:0043 по АДРЕСА_1 за 2021-2024 роки.

Окрім цього, в судовому засіданні у справі, що відбулось 04.03.2025, представник відповідача Думич І.І. пояснила, що надані нею докази про оплату ОСОБА_1 земельного податку стосуються виключно земельної ділянки площею 0,1299 га з кадастровим номером :01:009:0043. Натомість такі докази не стосуються спірної земельної ділянки, за користування такою земельною ділянкою протягом 2021-2024 років відповідач грошових коштів не сплачував. Оскільки на такій ділянці знаходяться виробничі приміщення відповідача, то підпункт «Є» пункту 266.2.2. ст. 266 ПК України не зобов`язує останнього оплачувати за користування землею під такими приміщеннями.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність в нього обов`язку оплачувати за користування спірною земельною ділянкою на підставі підпункт «Є» пункту 266.2.2. ст. 266 ПК України, оскільки вказана норма закону стосується сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відповідно не може застосовуватись до спірних правовідносин при стягнення плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити.

Окрім цього, з врахуванням вимог частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 142, 206, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0460 га (кадастровий номер :01:009:0044) у розмірі 60 484 (шістдесят тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні 41 (сорок одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку визначеному статтею 273 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівська міська рада, , м. Львів, пл. Ринок, 1.

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Володимир ЖИЛА