Дата документу 20.03.2025 Справа № 317/7185/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/743/25 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
Є.У.№ 317/7185/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Онищенка Е.А.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, три відсотки річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 30 083,63 грн.

Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01.01.2019.

Відповідачкою було спожито електричної енергії за період квітень 2020 р. січень 2021 р. загальним обсягом 20173 кВт/год. У порушення договору в частині оплати вартості електричної енергії та п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії у відповідача виник борг за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2020 по 31.01.2021 на суму 24 146,76 грн.

Враховуючи несвоєчасну оплату вартості спожитої електричної енергії, відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 1429,11 грн. за період з 21.05.2020 по 23.02.2022, а також інфляційні втрати у розмірі 4507,76 грн. за період з 01.06.2020 по 28.02.2022.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»: заборгованість за спожиту за період з 01.04.2020 по 31.01.2021 електричну енергію у розмірі 24 146 грн. 76 коп.; 3 % річних за період з 21.05.2020 по 23.02.2022 у розмірі 1429 грн. 11 коп.; інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 23.02.2022 у розмірі 4507 грн. 76 коп., а разом 30083,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» судовий збір у розмірі 2684 грн.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 зазначає, що у квітні-травні 2020 року в будинку ніхто не проживав. Скаржниця є власником цього будинку з 22.12.2019. Покази лічильника вона не подавала. Новий лічильник їй встановили 26.02.2021. Старий лічильник було визнано непридатним, але чому написано не було. Старий лічильник зняли з показниками «053436», а новий поставили з показниками «004242». У червні 2020 року їй зателефонували та повідомили, що у неї борг приблизно 30 000 грн., після чого постало питання з яких обставин і утворився борг, якого не існувало.

17 березня 2024 року на адресу апеляційного суду через «Електронний суд» ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просять рішення районного суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що за спірний період відповідачкою спожито 20 173 кВт*год електроенергії, що підтверджується відповідним письмовим доказом, який останньою не спростований. Доказів споживання електричної енергії в іншому обсязі відповідачка суду не надала.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності і обґрунтованості. Відповідачка є споживачем послуг з електропостачання, які надаються їй позивачем, на порушення умов договору не здійснювала оплату за спожиту електроенергію, а тому на користь позивача підлягає стягненню вся сума заборгованості з урахуванням сум, передбачених ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, щоміж ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01.01.2019 за адресою: АДРЕСА_1 .

Про це свідчить факт споживання ОСОБА_1 електричної енергії, що відображено у детальному стані розрахунків заборгованості за спожиту електроенергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363018478 від 24.01.2024, житловий будинок АДРЕСА_1 з 22.12.2018 зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.44-47).

За період з 01.04.2020 по 31.01.2021 відповідачем було спожито електричної енергії загальним обсягом 20173 кВт/год., що підтверджується додатком № 4 до листа Запорізького району електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 062-062/230 від 20.10.2023 (зворот а.с. 19).

Матеріали справи містять детальний стан розрахунків заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.04.2020 по 31.01.2021, відповідно до якого сума заборгованості споживача складає 24146,76 грн. (а.с.20)

Позивачем за адресою споживання на ім`я ОСОБА_1 направлено вимогу № 5831 від 16.10.2023 про необхідність сплати заборгованості в сумі 24702,84 грн.(а.с.15).

Відомостей про добровільне виконання ОСОБА_1 цієї вимоги у повному обсязі у матеріалах справи немає.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано 3 % річних за період з 21.05.2020 по 23.02.2022 в сумі 1429,11 грн. та інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 23.02.2022 в сумі 4507,76 грн.

У зв`язку із відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник універсальних послуг, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», згідно з постановою НКРЕКП № 807 від 31.07.2018 здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку.

ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» є правонаступником у частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01.01.2019. Воно є постачальником універсальних послуг на території Запорізької області відповідно до постанови НКРЕКП № 1268 від 26.10.2018 та п. 13 розділу ХVІІ Закону України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.20218 (надалі Правила), укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Договори, передбачені цими Правилами, укладаються у письмовій формі в паперовому або в електронному вигляді.

Для укладення договору шляхом приєднання до умов договору, друга сторона підписує заяву-приєднання.

Договір може бути укладений, змінений та розірваний за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, зокрема через особистий кабінет у вигляді електронного документа.

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил, крім випадків, передбачених законодавством.

Також п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактором приєднання до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-який дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 1.2.8 Правил постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Згідно п. 5.5.5 Правил споживач зобов`язаний крім іншого:

користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);

здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до п. 4.10 Правил побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії.

Згідно з п. 4.12 Правил плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 4.19 Правил розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції).

За несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором (п. 4.17 Правил).

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надала суду першої інтанції належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Доводи представника відповідачки, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд визнав обґрунтовано безпідставними, та зазначив, що згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12.03.2020 до 30.06.2023 на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-22».

За приписами п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 до теперішнього часу. Оскільки строки, визначені ст. 257, 258 ЦК України продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності зупинено, немає підстав вважати пропущеним строк позовної давності за вимогами позивача.

Крім того, обґрунтовано визнані безпідставними посилання представника відповідачки на довідку виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 90 від 09.02.2024. За змістом даної довідки за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2020 року по лютий 2024 року ніхто не проживав.

Дану довідку судом оцінено критично, оскільки, до довідки не додано акт про перевірку фактичного місця проживання, на який міститься посилання у її змісті, а, по-друге, сам факт непроживання осіб у житловому будинку, навіть якщо б він був доведений належними та допустимими доказами, не спростовує факту споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

У даному контексті суд не зміг врахувати, що у додатку № 4 до листа Запорізького району електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 062-062/230 від 20.10.2023 відображено підтверджене щомісячне споживання певного обсягу електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (за виключенням грудня 2019 року) до відключення житлового будинку від електропостачання.

Колегія суддів погоджується з відхиленими висловлюваннями у судовому засіданні доводами представника відповідачки щодо того, що споживання за три місяці (квітень, травень та червень 2020 року) не відповідає пропускній можливості обладнання, оскільки такі доводи є лише припущеннями. Посилання у цьому питанні на лист Запорізького національного університету від 20.01.2025 є необґрунтованим, оскільки судом залишено без розгляду клопотання відповідачки від 22.01.2025 щодо приєднання даного доказу до матеріалів справи на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Ні відповідачем, ні його представником під час розгляду справи не було заявлено клопотання щодо проведення експертизи з метою визначення максимально можливої пропускної здатності приєднання житлового будинку, хоча об`єктивна можливість для цього була. Також під час розгляду справи перед судом відповідачкою чи її представником не ставилось питання експертизи лічильника з метою перевірки правильності його роботи.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 хоча й посилалась на факт заміни лічильника, проте жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду надано не було.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Заперечень щодо розрахунку нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат відповідачкою та її представником не висловлено.

Відтак аналіз викладено свідчить про те, що висновку суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують їх, із вказаного слідує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а тому оскаржуване рішення у відповідності до норм статей 374,375 ЦПК України слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст.268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: Е.А. Онищенко

Г.С. Подліянова