ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1864/25 Справа № 190/1607/24 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кашара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 21 вересня 1991 року він з відповідачем ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі. Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року у справі №190/1139/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , шлюб зареєстрований 21 вересня 1991 року у П`ятихатському районному відділі ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №151 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвано, відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишено прізвище - ОСОБА_2 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вказує, з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з ним. Відповідно рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради від 24 жовтня 2023 року №200 "Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 " місце проживання неповнолітнього сина визначено разом з ним. Відповідачка проживає окремо. Весь цей час відповідачка долею дитини не цікавилася, не телефонувала дитині, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 25 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови

для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною

в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У справі встановлено, з 21 вересня 1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.13).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за вказаною адресою з 28 липня 2023 року (а.с.16).

Судовим наказом П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2022 року за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, в особі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_1 , починаючи з 14 грудня 2022 року. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 248,10 грн. (а.с.90).

Відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 18 липня 2024 року №207 вважають за доцільне позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-11).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03 червня 2024 року, виданого головним державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів у боржника ОСОБА_2 станом на травень 2024 року складає 61 497 грн. (а.с.12).

З копії характеристики, виданої директором ліцею "Генеза" П`ятихатської міської ради №221 від 03 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 працює сторожем в ліцеї з серпня 2020 року, показав себе як спеціаліст, який досконало знає доручену справу, витриманий, принциповий, чуйний (а.с.14).

Звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_2 , посилався на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним, не дбає про нього.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , та разом із ним за вказаною адресою зареєстрований та проживає неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5, 16).

Дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній період часу виповнилося повних 13 років.

Встановлено, мати дитини - відповідач ОСОБА_2 проживає у цьому ж населеному пункті за адресою: АДРЕСА_2 .

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 18 липня 2024 року №207 останні вважають за доцільне позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-11).

Приймаючи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, орган опіки та піклування виходив із встановлення факту ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Проте з висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідачки сприятиме захисту інтересів дитини. Жодних фактичних обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, орган опіки і піклування не встановив та не посилався на них у своєму висновку.

Колегія суддів зазначає, що вказаний висновок має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Апеляційний суд не приймає до уваги як підставу для задоволення позову висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися: відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Надані позивачем докази не свідчать про злісне ухилення відповідачем від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну, поведінку щодо дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява

№10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Слід зазначити, позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо сина, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

До апеляційного суду позивач ОСОБА_1 надав копію заяви ОСОБА_2 від 07 листопада 2024 року, посвідчену приватним нотаріусом Кам"янського районного нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за №2238, з якої вбачається, що мати дитини - ОСОБА_2 , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до свого дійсного волевиявлення, повідомила усіх, кого це стосується, що вона відмовляється від свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дає вільну і безумовну згоду на усиновлення її сина будь-яким громадянином України (а.с.66).

Слід зазначити, вказана заява ОСОБА_2 від 07 листопада 2024 року була подана нею до приватного нотаріуса після ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення у цій справі від 25 вересня 2024 року.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22 зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини.

Отже, відмовитися від батьківських прав особа добровільно не може. Позбавлення батьківських прав можливе лише за рішенням суду і тільки при наявності підстав передбачених СК України.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Отже, позивачем не доведено обставин свідомого ухилення матері дитини - ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідності застосування крайнього заходу втручання в права дитини на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з матір`ю, неможливості застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

Враховуючи, фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду не надано переконливих доказів дійсно навмисного, свідомого ухилення матері дитини від виконання нею своїх батьківських обов"язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, наявність підстав про позбавлення батьківських прав матері дитини відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 18 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова