ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3020/25 Справа № 202/3196/24 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 202/3196/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Дяченко Д.П.

сторони:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Топчийов Євген Володимирович, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Шевченко Л.В. у місті Дружківка Донецької області та повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

Позов мотивовано тим, що 14 січня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 5.

04 квітня 2019 року, під час перебування у шлюбі, подружжям за спільні кошти за договором купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04 квітня 2019 року, було придбано легковий автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, та зареєстровано в ТСЦ МВС № 8046 право власності на вказаний автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 , присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Копії договору купівлі продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у позивача не зберіглося, а ТЦС МВС 1241 у відповіді на адвокатський запит повідомив, що не може надати копії договору купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04 квітня 2019 року, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, у зв?язку із закінченням трирічного строку зберігання таких документів.

Спільне життя подружжя не склалося, і 04 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 зібрав свої особисті та самі цінні спільні речі подружжя, завантажив їх у автомобіль, що був придбаний у період шлюбу за спільні грошові кошти, та переїхав проживати окремо від позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , квартира невідома, та почав проживати та вести спільне господарство разом зі своїми батьками, у тому числі з відповідачем ОСОБА_3 . Таким чином, починаючи з 04 квітня 2023 року, позивач та відповідач ОСОБА_2 фактично припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу відповідач ОСОБА_2 взагалі перестав турбуватися про долю позивача та спільних дітей, у тому числі неповнолітньої доньки, та приймати участі в її вихованні та утриманні.

Після припинення 04 квітня 2023 року подружніх стосунків та ведення спільного господарства позивач та відповідач ОСОБА_2 не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля. Але автомобіль фактично залишився у володінні відповідача ОСОБА_2 .

Для з`ясування місця знаходження спірного автомобіля адвокатом позивача було зроблено адвокатський запит № 14 від 14 лютого 2024 року до ТЦС МВС 1241, на який від ТСЦ МВС № 1241 надійшла відповідь вих. № 31/29-1241-17аз від 21 лютого 2024 року. У відповіді було повідомлено, що спірний автомобіль за договором купівлі-продажу укладеним в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22 квітня 2023 року, відповідачем ОСОБА_2 продано відповідачу ОСОБА_3 , який в свою чергу є батьком відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулась перереєстрація автомобіля на відповідача ОСОБА_3 , та присвоєно автомобілю реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за позивачем 1/2 частки автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що на укладення договору купівлі-продажу позивач відповідачу ОСОБА_2 вона дозволу не надавала, тому автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя, був відчужений відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивача на укладення даного договору.

Також, позивач зазначає, що гроші від продажу автомобіля вона не отримувала і ці кошти не були витрачені відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім?ї.

Позивачу взагалі до січня 2024 року, не було відомо що автомобіль був проданий відповідачем ОСОБА_2 . Позивач та відповідач ОСОБА_2 фактично припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства з 04 квітня 2023 року, а автомобіль відповідачем ОСОБА_2 було продано 22 квітня 2023 року.

Таким чином, автомобіль було відчужено відповідачем ОСОБА_2 в період коли вони з позивачем перебували у шлюбі, але фактично припинили подружні стосунки.

Позивач вважає, що правочин з продажу автомобіля було вчинено відповідачами таємно, з метою незаконного позбавлення позивача її частки володіння цим автомобілем. Тож такі дії відповідачів порушують права позивача на володіння, користування і розпорядження майном, на підставі чого, вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

Оскільки автомобіль був набутий за спільні кошти позивача та відповідача ОСОБА_2 під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю, неотримання згоди іншого з подружжя, а саме позивача, при відчуженні відповідачем ОСОБА_2 автомобіля на користь відповідача ОСОБА_3 є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України.

Після укладення 22 квітня 2023 року вищезазначеного договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 1241/2023/3779139, відповідач ОСОБА_2 фактичне користування вищезазначеним автомобілем не припинив, розрахунок за нього фактично не отримував, покупцем автомобіля за договором є батько ОСОБА_2 , а саме відповідач ОСОБА_3 , якому в свою чергу був достовірно відомий факт, що даний автомобіль є спільною власністю подружжя і що продаж цього автомобіля без згоди дружини є незаконним.

3 огляду на вищевикладене, оскільки у відповідача ОСОБА_2 не було повноважень на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля, через відсутність письмової згоди іншого співвласника (позивача), вказаний договір був укладений ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, тобто в момент вчинення правочину не додержано вимог, які встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України спірний договір підлягає визнанню його недійсним. Крім того, з врахуванням обставин, що відповідач ОСОБА_2 не має іншого особистого майна, офіційно не працевлаштований та офіційно не отримує будь яких доходів, то визнання договору купівлі-продажу укладений в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , забезпечить ефективне виконання майбутнього судового рішення про стягнення на користь позивача 1/2 частки ринкової вартості спільною сумісної власності - автомобіля. Тому єдиною гарантією отримання належної позивачу компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, є повернення цього майна - автомобіля у спільну власність подружжя.

В червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зустрічним позовом заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року, яке набуло законної сили 09 квітня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що 14 січня 2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5, був розірваний. Датою розірвання шлюбу згідно СК України, є дата набрання законної сили рішення суду. За період шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 було придбано транспортний засіб, який є предметом даного спору та був зареєстрований на ім?я ОСОБА_2 та будинок АДРЕСА_2 , який зареестрований на ім?я позивача ОСОБА_1

21 травня 2024 року був зроблений адвокатський запит до КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про надання інформації, а у разі можливості (перебування), надання копії правоустановчих документів на будинок АДРЕСА_2 . 27 травня 2024 року з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» була отримана відповідь на адвокатський запит від 21 травня 2024 року про відсутність у архіві даних документів.

Відповіді від КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» до теперішнього часу не отримано, що є порушенням з боку керівництва підприємства строків розгляду адвокатського запиту.

Як відомо, в КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», документи на спірний житловий будинок відсутні, так як паперові документи не були вивезені з міста Бахмут Донецької області, а до електронного реєстру не внесені. Документів, копій документів на житловий будинок АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 відсутні, що унеможливлюе захистити порушене право на поділ спільного сумісного майна.

Дані документи находяться у відповідача за цим позовом та позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 .

У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просив суд провести поділ спільного сумісного майна, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними спорудами придбаного в період шлюбу, а залишену 1/2 частину за ОСОБА_1 .

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 17 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ задоволено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22 квітня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Передано у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного під час шлюбу автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, суму в розмірі 188 470 грн.

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними спорудами, придбаного в період шлюбу, та ОСОБА_1 - на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2 476 грн 36 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Топчийов Є.В., просить скасувати рішення суду в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог останньої.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року, яке набуло законної сили 09 квітня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що 14 січня 2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5, був розірваний. Датою розірвання шлюбу згідно СК України, є дата набрання законної сили рішення суду. Зазначає, що автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску був проданий апеллянтом в період шлюбу, доказів того, що шлюбні відносини були припені з 04 квітня 2023 року матеріали справи не містять, а пояснення свідків не можуть бути належним доказом у справі.

Також апелянт зауважує, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту заявляючи вимогу про визнання недійсним договру купівлі-продажу спірного автомобіля, який не відповідає висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19.

Крім того вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовної вимоги про передачу у власність ОСОБА_2 автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, не заявлялось.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 14 січня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5. Після одруження ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 , виданим Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (том 1 а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька - ОСОБА_8 , про що в книзі реєстрації народжень 09 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 92, батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 09 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (том 1 а.с.22).

04 квітня 2019 року в ТСЦ МВС № 8046, зареєстровано автомобіль марки Toyota моделі Verso, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см куб, кузов № НОМЕР_1 , за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04 квітня 2019 року.

22 квітня 2023 року вказаний автомобіль перереєстровано в ТСЦ МВС № 1241 згідно договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22 квітня 2023 року власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3 (том 1 а.с. 16).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 10.02.2024 року дата останньої реєстрації ТЗ: 22.04.2023 року; місце проведення останньої реєстрації: ТСЦ 1241; остання операція з ТЗ: перереєстрація ТЗ на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (том 1 а.с.17).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року, яке набрало законної сили 09 квітня 2023 року і не оспорюється сторонами, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, розірвано (Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/117602036). З даного рішення у справі № 191/591/24 вбачається, що позивач вказувала, що з квітня 2023 року, сторони припинили вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини, у зв`язку з різними поглядами на життя, а відповідач ОСОБА_2 до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Тобто цією заявою, про яку йдеться у рішенні суду від 08 березня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 фактично підтвердив доводи позивачки на розірвання шлюбу щодо відсутності ведення спільного господарства та підтримання шлюбних відносин з квітня 2023 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки Toyota моделі Verso, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см куб, кузов № НОМЕР_1 , був придбаний сторонами за період перебування їх в зареєстрованому шлюбі за спільною згодою подружжя, однак був проданий відповідачем ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин, без згоди ОСОБА_1 , а виручені кошти були витрачені останнім не на потреби сім`ї.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ, з огляду на наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СКУкраїни).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставідоговору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка .

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснив продаж спірного автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивача, як другого з подружжя.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2024 року, яке набрало законної сили 09 квітня 2023 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, розірвано (Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/117602036). З даного рішення у справі № 191/591/24 вбачається, що позивач вказувала, що з квітня 2023 року, сторони припинили вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини, у зв`язку з різними поглядами на життя, а відповідач ОСОБА_2 до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Тобто цією заявою, про яку йдеться у рішенні суду від 08 березня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 фактично підтвердив доводи позивачки на розірвання шлюбу щодо відсутності ведення спільного господарства та підтримання шлюбних відносин з квітня 2023 року.

Принцип правової визначеності як елемент верховенства права передбачає, зокрема, те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 306/192/14-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц провадження № 14-70цс22).

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів письмової згоди - дозволу на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, що був придбаний під час шлюбу, перереєстрації його на батька чоловіка, оскільки на той момент ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично перебували у шлюбі.

Пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 була присутньою при розмові щодо продажу автомобіля та узгодження ціни не підтверджена жодним доказом.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала що з нею узгоджувалося питання продажу належного подружжю автомобіля, крім того вказала, що грошей від продажу ватомобіля вона не бачила, бо з квітня 2023 року вони не проживали разом з ОСОБА_2 .

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 здійснив його продаж іншій особі без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, у сумі 188 470 грн.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 здійснив продаж спірного автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивача, як другого з подружжя.

Спірний транспортний засіб ОСОБА_2 відчужено 22 квітня 2023 року, в той час як з початку квітня 2023 року сторони припинили шлюбні та сімейні стосунки та почали проживати окремо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

За даними оголошень про продаж TOYOTA VERSO, 2011 року випуску (сайт AUTO.RIA) аналогічний автомобіль станом на день розгляду справи 16 грудня 2024 року коштує від 326 430 грн до 488 475 грн, що в середньому складає 407 452,5 грн.

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, у сумі 188 470 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано в частині поділу автомобіля, тому є підстави для розподілу судових витрат апеляційним судом, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 211 грн 20 коп (том 1 а.с.1 - квитанція про сплату судового збору), пропорційно задоовлених позовних вимог.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Топчийов Є.В. та скасуванням рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та у зв`язку з тим, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апелянту відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Топчийов Євген Володимирович, - задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 грудня 2024 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у сумі 2 476 грн 36 коп та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного під час шлюбу автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, суму в розмірі 188 470 (сто вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: