Справа № 714/300/25
Провадження № 2/714/190/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Козловської Л. Д.

секретар Постевка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Герца Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із з вищевказаним позовом в обґрунтування якої посилався на наступне. Позивач проживав разом із ОСОБА_2 у цивільному шлюбі. За період спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. З часом сімейні стосунки між сторонами розпалися та з 15.08.2024 року вони стали проживати окремо, позивач проживає разом із сином. Подружні стосунки між сторонами припинені. 18.11.2024 року сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання сина зі позивачем, а також порядку утримання і виховання його. ОСОБА_2 участі у вихованні та фінансовому забезпеченні сина не приймає, не надає коштів на його утримання та не цікавиться розвитком дитини, а також домовленості між сторонами з приводу добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини не досягнуто.

Враховуючи наведене, позивач просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і по досягнення дитиною повноліття.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, на призначене судове засідання не з`явився.

Відповідач також подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, вказала що не заперечує проти задоволення позовних вимог, на призначене судове засідання не з`явилася.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін та без фіксування судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_2 у цивільному шлюбі з 2017 року по 15.08.2024 року. За період спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Однак з часом сімейні стосунки розпалися та з 15.08.2024 року вони стали проживати окремо, позивач разом із сином проживає у АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживає окремо у АДРЕСА_2 . Подружні стосунки між сторонами припинені, кожен з них має окрему сім`ю, вони не пов`язані спільним господарством і побутом.

Судом встановлено, що з серпня 2024 року позивач самостійно виховує та утримує сина. З того часу син проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні та вихованні, він як батько дитини, здійснює належний догляд за ним, забезпечую всі його життєві потреби та розвиток. 18.11.2024 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання сина зі позивачем, а також порядку утримання і виховання його. Оскільки мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні сина, не надає коштів на його утримання та не цікавиться розвитком дитини, а також оскільки домовленості між сторонами з приводу добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини не досягнуто, то позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1800 грн щомісячно.

З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері і можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, виникла потреба у юридичній фіксації факту самостійно виховання та утримання позивачем його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Даючи оцінку доказам по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини. Також від встановлення факту самостійно виховання та утримання дитини виникає право позивача на отримання аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що неповнолітній син проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні і даний факт відповідачем не спростовується, суд дійшов висновку, що дитина потребує стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку матері, яка має обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки відомостей, що могли б свідчити про неможливість сплати аліментів відповідачем матеріали справи не містять, тому стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 1) ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В силу приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів в сукупності, що підтверджують обставини справи, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Таким чином заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 180-184 СК України, ст.ст. 76-83, 174, 263-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки м. Герца, Чернівецького району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і по досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів.

Головуючий суддя: Козловська Л.Д.