ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Харків

справа № 630/1094/23

провадження № 22-ц/818/1435/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря - Сізонова О.О.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків Харківської області справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката Суслова Вадима Юрійовича на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 листопада 2024 року, постановлене суддею Зінченко О.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :26:056:0034, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом перенесення новозбудованого металопрофілеєвого паркану на відстань не менше ніж на 1 метр від виступаючої конструкції житлового будинку за адресю: АДРЕСА_1 , при цьому зменшивши висоту паркану до не більше, ніж 2 метри; зобов`язати ОСОБА_2 знести шляхом засипання самочинно побудовану нею вигрібну яму на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :26:056:0034, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 вирізати та викорчувати горіхове дерево, що розташоване на території домоволодіння по АДРЕСА_1 та росте на відстані 1,5 -1,55 метрів від житлового будинку ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3220,8 грн; судові витрати за проведення експертизи та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :26:056:0034, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом перенесення новозбудованого металопрофілеєвого паркану на відстань не менше ніж на 1 метр від виступаючої конструкції житлового будинку за адресю: АДРЕСА_1 , при цьому зменшивши висоту паркану до не більше ніж 2 метри. Зобов`язано ОСОБА_2 знести шляхом засипання самочинно побудовану нею вигрібну яму на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :26:056:0034, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 вирізати та викорчувати горіхове дерево, що розташоване на території домоволодіння по АДРЕСА_1 та росте на відстані 1,5 -1,55 метрів від житлового будинку ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3220 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 33 865 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової експертизи у розмірі 9 844 грн 64 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Суслов В.Ю., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, залишивши чинним в частині зобов`язання усунути перешкоди, шляхом перенесення новозбудованого металопрофільного паркану на відстань не менше, ніж на 1 метр від виступаючої конструкції, при цьому зменшивши висоту паркану до не більше 2 метрів. В іншій частині рішення скасувати у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що справу розглянуто при першій неявці відповідачки та не в заочному порядку. Задовольняючи позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд не дослідив технічну документацію на земельну ділянку, та не зпівставив із сусідньою земельною ділянкою. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи не було повідомлено відповідача про проведення такої експертизи, що призвело до негативних висновків експертизи та відповідач не зміг подавати своїх пояснень щодо фактів будівництва зливної ями. Зауважує, що стовпів забору при встановленні профільного листа ніхто не змінював і вони залишилися на своїх попередніх місцях. Щодо зобов?язання відповідача знести шляхом засипання самочинно побудовану вигрібну яму апелянт зазначає, що нею таку зливну яму не будувалося, оскільки така яма збудована в 1998 році, відповідачка стала власником будинку лише 26.02.2008 року, а отже така яма збудована ще до того, як відповідачка стала власницею будинку. Також не було враховано розмірів цієї зливної ями при складанні розмірів земельних ділянок при поділі землі. Крім того позивач знав про розташування такої вигрібної ями щодо якої виник спір, адже ця яма була побудована до 2007 року, а отже в такому випадку повинно бути застосовано строк позовної давності до такої позовної вимоги. Щодо зобов?язання вирізати та викорчувати горіхове дерево, що розташоване на території домоволодіння та росте на відстані 1,5 -1,55 метрів від житлового будинку ОСОБА_6 , апелянт наголошує, що це дерево ніяким чином не заважає власнику будинку ОСОБА_7 , користуватися його будинком, а отже і прав на його знесення у нього

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Андрес В.М. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням висновку експерта за результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки встановлений відповідачкою паркан не відповідає вимогам ДБН, та розташований поза межами земельної ділянки, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача. Також вимоги про засипання вигрібної яма, яка відсутня в технічній документації, і викорчування дерева, підлягають задоволенню, оскільки порушують права позивача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Одрінською О.В. від 26.02.2008.

Рішенням Люботинської міської ради Харківської області № 393 від 27.04.2023 було затверджено документацію із землеустрою щодо формування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :26:056:0034 та передано її у спільну сумісну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 332257901 та № 332257613 від 15.05.2023.

Власником сусіднього житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 342783242 від 14.08.2023.

29 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 направили на адресу ОСОБА_2 листа з проханням перенести з території належної їм на праві власності земельної ділянки АДРЕСА_1 паркан встановлений без дотримання санітарних та будівельних норм, а також обрізати дерево (горіх), яке корінням та гілками проникає на їх територію. (а.с.24)

Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошував, що на подвір`ї відповідача на відстані біля 50-80 см від незаконно встановленого ним паркану, що порушує земельні межі також росте великий горіх діаметром стовбура біля 1 метра, з розгалуженою кореневою системою, щоруйнує фундамент житлового будинку. Крона горіха досягає біля 7-10 метрів у діаметрі, затіняє проникнення сонячних променів до кухні і кімнат житлового будинку ОСОБА_10 , а після того як плоди горіха достигають, вони падають на дах будинку та у подвір`я позивача, що не відповідає Державним будівельним нормам, і створює для позивача очевидні перешкоди та незручності. Крім того, вигрібна яма яка належить відповідачу, частково заходить на його земельну ділянку, що також є порушенням.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин другої-третьої статті 158 ЗК України , виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач , звертаючись до суду з позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 встановила паркан, висота якого перевищує 2 метри та заходить на територію його домоволодіння, що належить позивачу.

За результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи експертом складено висновок № 904 від 11.06.2024, згідно якого встановлена огорожа між земельними ділянками садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю прозорів (глуха огорожа з профнастилу), її місцерозташуванням (навпроти вікон житлових кімнат будинку АДРЕСА_1 ) та висотою (понад 2,0 м) не відповідає вимогам Державних будівельних норма та правил. Відстані від житлового будинку АДРЕСА_1 до улаштованої огорожі між земельними ділянками садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 не відповідають відстаням, зазначеним в технічній документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :23:056:0034. На території земельної ділянки садиби АДРЕСА_1 частково розташована надвірна споруда (вигрібна яма), яку не зареєстровано за власником цій цієї садиби і яка належить власнику садиби АДРЕСА_1 .

Пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

Присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати (пункт 6.1.34 ДБН України Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій"). Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 "Благоустрій територій" та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці та межі ділянки.

Відповідно до п. 6.7 ДБН Б.2.2-5 «Благоустрій територій», його висота має бути не більше ніж 2 метри на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 метри на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Експертним висновком встановлено, що встановлена з профнастілу огорожа між земельними ділянками садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 не відповідає за висотою (більше 2 метрів) вимогам п.6.7 ДБН Б.2.2-:2011 «Благоустрій території».

Також відстань від житлового будинку АДРЕСА_1 до улаштованої огорожі між земельними ділянками садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 не відповідають відстаням зазначеним в технічній документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :23:056:00034.

Щодо вимог про зобов`язання засипати вигрібну яму, судова колегія зазначає наступне.

Вигрібна яма (вигріб) це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів

Пунктом 2.22. ДСНіП, затверджених наказом Мінохорони здоров`я України від 17.03.2011 року № 145, визначено, що вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Як убачається з висновку екпертного дослідження при зіставленні даних інвентаризаційної справи N? 1394 [2] та технічного паспорту від 05.01.2023 [1, а. с. 15-17] на садибу N? 24 по вул. Лікарняна в м. Люботин та інвентаризаційної справи N? 10103 [3, а. с. 18] на садибу N? АДРЕСА_1 вбачається, що на території земельної ділянки садиби N? 24 по АДРЕСА_1 надвірна споруда (вигрібна яма), що розташована по суміжній межі, в притул до вбиральні літ. «Ж» та літнього душу літ. «I» - відсутня (не інвентаризована); на території земельної ділянки садиби N? 24-а по АДРЕСА_1 надвірна споруда (вигрібна яма), що розташована по суміжній межі навпроти житлового будинку літ. «Б-2» - наявна (інвентаризована).

На підставі вищевикладеного вбачається, що на території земельної ділянки садиби АДРЕСА_1 частково розташована надвірна споруда (вигрібна яма), яку не зареєстровано за власником цієї садиби, і яка належить власнику садиби N? АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки вигрібна яма частково заходить на земельну ділянку позивача, то саме відповідач має усунути перешкоди та вжити заходи щодо усунення порушень.

Посилання апелянта на те, що вигрібна яма побудована не відповідачкою, а попереднім власником будинку, висновків суду не спростовують.

Щодо застосування строків давності до цієї позовної вимоги, судова колегія зазначає наступне.

Предметом спору в цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язань вчинити певні дії.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, такий позов є негаторним і може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такий позов, не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.

Отже, строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою пропущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання усунути перешкоди шляхом вирізу та викорчування горіха, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ДБН Б.2.2-12:2019, відстань від межі суміжної земельної ділянки до висаджених кущів, має становити 1 метр, до стовбурів дерев від 4 до 6 метрів залежно від крони, але не менше половини її діаметру.

Як убачається з фотоілюстрації (а.с.32) на подвір`ї відповідача біля паркану, розташованого з порушенням норм ДБН росте великий горіх, з розгалуженою кореневою системою, що заходить на подвір`я позивача, оскільки відстань від горіху до фундаменту будинку є незначною, тобто менша 4 метрів. Сторони не заперечують, що відстань від дерева до межі земельної ділянки позивача становить близько 1,5 метрів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність цієї позовної вимоги є обґрунтованим.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на спростування висновків суду апелянтом не надано.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Суслова Вадима Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 19.03.2025