ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/278/24 Номер провадження 22-ц/814/1318/25Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 грудня 2024 року, постановлене суддею Колотієвським О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю,

в с т а н о в и в:

02.02.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Стефківський В.І., звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила стягнути із відповідача на її користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 40 200,00 грн., а також страхове відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 120 600,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 06.10.2023 приблизно о 20:35 год. у селі Жуки Полтавської області відбулася ДТП за участі автомобіля марки DAF, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Унаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

За фактом викладеного Слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області порушено кримінальне провадження №0000725 за ч.2 ст.286 КК України, досудове розслідування за яким досі триває.

Зазначає, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки DAF, р.н. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ4056121.

У результаті указаної ДТП та наслідків від неї, позивачка, як мати загиблого ОСОБА_3 , яка є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, зазнала шкоди, оскільки мала право на одержання утримання від загиблого сина на момент його смерті та втратила таке право на утримання в майбутньому через його передчасну смерть.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05.12.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 39 400,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 120 600,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника (для батьків).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачка є матір`ю потерпілого ОСОБА_3 та на момент його смерті була непрацездатною особою, а тому у відповідності до норм СК України мала право на утримання від свого сина, а отже і право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 27-2 та 27-3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обраховуючи розмір стягнення районний суд виходив із того, що загальний розмір відшкодування перевищує страховий ліміт відповідача, який становить 320 000,00 грн., із яких виплати у порядку статті 1200 ЦК України становлять 241 200,00 грн. Відтак, залишок страхового ліміту на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого становить 78 800,30 грн., яка підлягає поділу між позивачкою, матір`ю померлого, та його донькою ОСОБА_4 по 39 400,00 грн., а також 120 600,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника (для батьків).

Не погодившись із таким рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) укладено договір страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 4056121, згідно якого останнє взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у межах страхової суми за шкоду, заподіяну життю, що становить 320 000,00 грн. у розмірі та порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме витрати на поховання, моральну шкоду та шкоду, у зв`язку із втратою годувальника, у разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 320 000,00 грн. на одного померлого.

АТ «СГ «ТАС» (приватне) керуючись п.1 ст.36 указаного Закону та на підставі Договору про припинення зобов`язання за угодою сторін прийнято рішення про страхову виплату страхового відшкодування 6 мінімальних заробітних плат моральної шкоди та 35 мінімальних заробітних плат шкоди за втрату годувальника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 у розмірі 252 540,00 грн. Так як згідно п.27.2. ст.27 указаного Закону відшкодування шкоди доньці потерпілого ОСОБА_4 , заподіяної смертю ОСОБА_6 , на умовах статті 1200 ЦК України не може бути меншою, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначає, що відповідно до довідки про склад сім`ї, враховуючи ліміт відповідальності страховика, страхове відшкодування моральної шкоди для матері потерпілого складає 39 400,00 грн. ((320 000,00 грн. - 241 200,00)/2). Такий розмір відшкодування відповідачем було сплачено позивачці, але суд першої інстанції викладене залишив поза увагою.

Наголошує, що позивачка не виконала вимоги п.п. «е» 35.2 ст.35 Закону та не надала документи, що підтверджують перебування її на утриманні померлого ОСОБА_3 . При постановленні оскаржуваного рішення суд викладене залишив поза увагою та не встановив розмір пенсії позивачки, яку вона отримувала та не порівняв з прожитковим мінімум для непрацездатних осіб, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік».

Вважає, що районний суд не встановив чи підтверджено належними доказами потребу позивачки у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, а також, чи син надавав таку допомогу, яка, в свою чергу, була основним і постійним джерелом її існування. При цьому суд першої інстанції не встановив чи взагалі ОСОБА_3 працював та отримував будь-який дохід, щоб надавати допомогу матері.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 05.02.2025.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.10.2023 о 20.30 годині на автодорозі «Хорол-Семенівка-Кременчук» по вул.Хорольській поблизу буд.1 у селі Жуки Полтавської області відбулася ДТП, під час якої водій вантажного автомобіля DAF CF 85/430 р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись з напівпричепом самоскидом Mega MNW р.н. НОМЕР_2 зі сторони м.Кременчука в напрямку смт.Семенівка, допустив наїзд на велосипед типу «Україна» під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по зустрічній смузі в попутному напрямку та почав перетинати частину з ліва на право по напрямку руху вантажного автомобіля. Внаслідок наїзду велосипедист ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. За фактом викладеного порушено кримінальне провадження №0000725./а.с.14/

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, про що 11.10.2023 складено відповідний актовий запис №93, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ./а.с.15/

За змістом довідки про причину смерті (до форми №106/о №96, видається доля поховання) від 09.10.2023 причиною смерті ОСОБА_3 є травма при зіткненні з великим вантажним транспортним засобом./а.с.17/

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 ./а.с.16/

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком./а.с.23/

АТ «СГ «ТАС» (приватне) укладено договір страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 4056121, згідно якого останнє взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у межах страхової суми за шкоду, заподіяну життю, що становить 320 000,00 грн. у розмірі та порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме витрати на поховання, моральну шкоду та шкоду, у зв`язку із втратою годувальника, у разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 320 000,00 грн. на одного померлого.

22.11.2023 ОСОБА_5 , яка діє в інтересах доньки загиблого ОСОБА_4 , звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою щодо виплати страхового відшкодування. До заяви додано довідку про склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати. Також зазначено, що якщо після виплати страхового відшкодування стосовно померлого ОСОБА_3 виявиться, що в переліку родичів першого ступеню споріднення, які визначенні у вказаному переліку, не були враховані особи, які мають право на отримання страхового відшкодування, зобов`язується самостійно врегулювати з ними питання щодо розподілу належної їм частки виплати, що були нею ( ОСОБА_5 ), виходячи з того, що розмір страхового відшкодування стосовно одного померлого виплачується рівними частками усім родичам першого ступеня споріднення./а.с.61, 62/

14.12.2023 між ПрАТ «СГ «ТАС» (страховик) та ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_4 (потерпілий), укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін. За змістом такого договору потерпілий визнає, що належна йому за Полісом №АТ 4056121 від 14.04.2023 по факту ДТП, сума страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого ОСОБА_3 складає: 6 мзп; втрата годувальника сума, а всього: 252540,00 грн. (п.1). Потерпілий заявляє, що з моменту належного виконання страховиком цього договору не матиме жодних претензій до страховика з приводу розміру та видів страхового відшкодування за шкоду, передбачену п.1 цього договору та інших виплат по Полісу (п.4)./а.с.63/

22.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою щодо виплати страхового відшкодування, за наслідками розгляду якої складено Страховий Акт №01057/13/724 від 30.01.2024 та визначено суму, що належить до виплати у розмірі 39400,00 грн./а.с.66-68/

Частково задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із того, що позивачка, будучи непрацездатною матір`ю загиблого потерпілого, має право на відшкодування страхової регламентної суми, постановивши на її користь 39 400,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого (78800,00 грн./2), а також 120 600,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника (241200,00 грн./2).

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Указаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

За змістом п.27.2 статті 27 Закону №1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом (частина четверта статті 1200 ЦК України).

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3. ст.27 Закону №1961-IV).

При цьому обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №556/1514/16-ц від 17.07.2019, №447/2222/20 від 21.04.2022.

Як убачається із матеріалів справи ліміт відповідальності страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно із договором страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 4056121 становить 320 000,00 грн. на одного померлого, що визнається сторонами.

У пункті 35.1 статті 35 Закону №1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Реалізуючи наведене право 22.11.2023, тобто у межах строку, визначеного п.35.1 статтею 35 Закону №1961-IV, дочка загиблого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , звернулася до страховика із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, за наслідками розгляду якої прийнято рішення про страхову виплату страхового відшкодування 6 мінімальних заробітних плат моральної шкоди та 35 мінімальних заробітних плат шкоди за втрату годувальника у розмірі 252 540,00 грн., що відповідає положенням статті 1200 ЦК України.

Відтак, враховуючи ліміт відповідальності страховика (320 000,00 грн.), з урахуванням сплачених дочці потерпілого коштів страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, позивачці, як матері потерпілого, належало до виплати 39 400,00 грн., та, як підтверджується матеріалами справи, указані кошти були перераховані на її користь на підставі страхового акту №01057/13/724 від 30.01.2024./а.с.67/

Наведене свідчить, що відповідач виконав свій обов`язок перед позивачем у повному обсязі. Тоді як відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, що узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №582/18/21 від 18.09.2023.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, як ітой факт, що за змістом довідки про склад сім`ї, яка є додатком до заяви ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про виплату страхового відшкодування, остання взяла на себе зобов`язання самостійно врегулювати питання щодо розподілу належної їй частки виплати з іншими родичами потерпілого.

Позивачка, диспозитивно розпорядившись належними їй процесуальними особами, вимог до ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заявляла, визначила особу відповідача та підстави позову. Проте така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (постанова Верховного Суду у справі №554/9126/20 від 13.03.2023).

Крім того, поза увагою районного суду залишився той факт, що доказуванню у межах заявленого спору є не лише факт родинних відносин, а і факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Тоді як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу у матеріальній допомозі ОСОБА_1 , передбачену статтею 202 СК України, так і те, що син надавав таку допомогу, яка у свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню із постановленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.

За змістом частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Із огляду на викладене, установивши, що ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, понесені АТ «СГ «ТАС» (приватне) витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2400,00 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 грудня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю - відмовити.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2400,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак