Справа № 562/2942/24
Номер провадження 2-п/570/3/2025
УХВАЛА

13 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Ганцева В.В.

учасники справи:

заявник - не з`явився,

представник заявника - не з`явилася,

заінтересована особа - не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №08.12.2022-100001851 від 12.12.2022 року у розмірі 12720 (дванадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

30 січня 2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №08.12.2022-100001851 від 12 грудня 2022 року у сумі 12 720 грн. Заява про перегляд судового рішення обгрунтована тим, що 30 грудня 2024 року Рівненським районним судом Рівненської області було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути з останнього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №08.12.2022-100001851 від 12.12.2022 у розмірі 12720 (дванадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок. Повний текст вказаного рішення було отримано заявником у застосунку «Дія» 30.12.2024, тому строк на оскарження даного рішення закінчується 29.01.2025, а тому ним не пропущений. Заявник зазначає про те, що не міг з`явитися в судове засідання та повідомити про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" з поважних причин, оскільки з 22.09.2022 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 14.10.2024 №32256 та в момент розгляду справи у суді перебував у зоні бойових дій. Крім того, заявник вважає рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.12.2024 необгрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не зазначено, які ж саме письмові докази було надано позивачем на підтвердження того факту, що саме відповідачем було здійснено підписання даного кредитного договору саме із використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Не обгрунтованим є і те, що фактичні обставини у справі свідчать, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав у передбачений в договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернув, унаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, а відтак позовна заява є безпідставною та не може підлягати задоволенню. А також з огляду на те, що Додаток до анкети Позичальника не містить жодної позначки про використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а лише номер телефону, який нічим не ідентифікує особу відповідача, а тому вважає даний доказ не належним та не допустимим.

Разом з тим, заявник звертає увагу, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , а тому на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільняється від сплати судового збору.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2025 року прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 30 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №08.12.2022-100001851 від 12.12.2022 року у розмірі 12720 (дванадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок., до розгляду та призначено її розгляд в судовому засіданні на 25 лютого 2025 року о 08 год. 40 хв. у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області.

25 лютого 2025 року судове засідання відкладено на 13 березня 2025 року.

У судове засідання 13 березня 2025 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи.

Представник заявника адвокат Василюк В.В. через канцелярію суду подала заяву в якій просила провести розгляд заяви за її відсутності та відсутності заявника ОСОБА_1 . Вимоги викладені у заяві просила задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник ТОВ "Споживчий центр" в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі чи перенесення судового засідання, до суду не подав.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про перегляд заочного рішення, доводи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За правилами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загальному чи спрощеного позовного провадження.

Частиною 4 статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування підстав для перегляду заочного рішення відповідач зазнає, що заявник зазначає про те, що не міг з`явитися в судове засідання та повідомити про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" з поважних причин, оскільки з 22.09.2022 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 14.10.2024 року №32256 та в момент розгляду справи у суді перебував у боні бойових дій.

Суд критично оцінює твердження відповідача щодо необізнаності про розгляд справи, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації останнього, підтвердженням того в матеріалах справи міститься:

- повернута поштова кореспонденція (конверт, повідомлення, судова повістка про розгляд справи на 15.11.2024 року, ухвала про відкриття провадження) з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49, 50 );

- повернута поштова кореспонденція (конверт, повідомлення, судова повістка про розгляд справи на 30.12.2024 року) з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 53, 54 ).

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Аналогійний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Також, кожна особа може вільно та безоплатно довідатись про наявність відносно неї будь-яких судових проваджень на офіційному сайті «Судова влада України» в розділі «Стан розгляду справ».

При цьому, судом враховано і той факт, що заявник має застосунок «ДІЯ», оскільки як вказано і в самій заяві заявником, судове рішення він отримав у день його ухвалення 30.12.2024 року у застосунку «Дія», а отже вказаний факт приводить суд до переконання, що заявник був обізнаний про те, що триває судовий розгляд справи щодо стягнення з нього кредитної заборгованості.

Посилання заявника на те, що він не мав можливості з`явитися до суду та не подав відзив на позовну заяву, оскільки перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , не є на думку суду переконливим доказом, що свідчить про поважність причин такої неявки.

У матеріалах, долучених до заяви про перегляд заочного рішення міститься копія довідки за №32256 від 14 жовтня 2024 року, згідно якої дійсно ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 22.09.2022 року. Проте суду достеменно невідомо чи виконував заявник на момент розгляду справи в суді та ухвалення рішення бойові завдання, що перешкоджало з`явитися до суду, чи перебуває військова частина, в якій проходить службу заявник у складі ЗСУ, чи переведена вона на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України. При цьому, інших доказів на підтвердження вказаних обставин заявником не надано.

Разом із тим, сама лише обставина з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього заявник має вказати докази, які мають істотне значення для справи, та можуть привести суд до переконання про ухвалення рішення, протилежного заочному.

Крім того, заявник вважає рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не зазначено, які ж саме письмові докази було надано позивачем на підтвердження того факту, що саме відповідачем було здійснено підписання даного кредитного договору саме із використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Не обґрунтованим є і те, що фактичні обставини у справі свідчать, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав у передбачений в договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернув, унаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, а відтак позовна заява є безпідставною та не може підлягати задоволенню. А також з огляду на те, що Додаток до анкети Позичальника не містить жодної позначки про використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а лише номер телефону, який нічим не ідентифікує особу відповідача, а тому вважає даний доказ не належним та не допустимим.

Також, суд приходить до переконання про необґрунтованість позиції відповідача про те, що судом при винесенні оскаржуваного заочного рішення суду не було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення спору.

Слід зазначити, що відповідач при цьому не вказує на докази, які мають значення для справи та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про наявність підстав для скасування ухваленого заочного рішення.

Зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині 1 ст. 288 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не довела наявність істотних обставин, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позову та не надала належні та допустимі докази, тож у суду відсутні законні підстави для скасування заочного рішення, а тому суд приходить до висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 ркоу року - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 259-260, 284, 287, 288, 353 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.