ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2530/24

Провадження № 22-ц/820/585/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Козак О.В. від 23 вересня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що 24.02.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою і проживав з нею до 05.12.2023 року. Від цього шлюбу у них є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у сторін не склалося, вони не зійшлися характерами, постійно виникали сварки та скандали. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

За цих обставин позивач просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.02.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №237, розірвано.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити у задоволенні позову. На думку апелянтки, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для збереження сім`ї і що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до обставин справи, оскільки висновок суду про небажання позивача зберегти шлюб не відповідає дійсності, зважаючи на те, що вони проживають разом, ведуть спільне господарство. Суд не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, не забезпечив участь у судовому засіданні обох сторін, не врахував, що сторони мають двоє дітей. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, що подальше спільне життя подружжя суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом не повідомлено належно апелянтку про судове засідання, тому вона не мала змоги висловити свої заперечення проти позовної заяви про розірвання шлюбу, оскільки розлучатися не бажала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказує, що спільне життя із ОСОБА_2 не склалося через несумісність характерів та постійні непорозуміння, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет як сім`ї відсутній, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які існують лише формально. Наполягає на розірванні шлюбу. Посилання відповідачки на необізнаність щодо розгляду справи 23.09.2024 року свідчить про зловживання нею процесуальними правами.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апелянтка та її представниця в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості представниці у розгляді іншої справи.

Керуючись ст. 372 ЦПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи апеляційний суд відхилив заявлені клопотання, зважаючи на те, що вказана справа ще 31.01.2025 року призначена до розгляду на визначену дату. Натомість справа № 686/34256/24, (засідання в якій має відбутися теж о 14.00 год. 18.03.2025 року), на участь в якій посилалася представниця апелянтки, вже відкладалася 11.02.2025 року, а отже, дата чергового засідання узгоджувалася зі сторонами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що з 24.02.2005 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №237.

Сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 20.03.2024 року сторонам надавався строк на примирення 3 місяці, проте сторони не примирилися.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позов про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, підстав для збереження сім`ї немає, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно констатував, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинено, шлюб зберегти неможливо.

Суд надавав сторонам три місяці для примирення, фактично з часу надання строку на примирення до ухвалення судового рішення минуло 6 місяців, проте сторони за цей час не примирилися. Позивач наполягав на розірванні шлюбу.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про формальний підхід суду до вирішення питання щодо розірвання шлюбу.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Тому й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка та жінки на такий союз/сім`ю/шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право обох з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене право подружжя розірвати шлюб, подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Відтак суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч.7 ст. 128 ЦПК).

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Посилання апелянтки на неповідомлення її про розгляд справи спростовується наявним у справі рекомендованим повідомлення про направлення судової повістки ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою АДРЕСА_1 з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 22).

Отже, ОСОБА_2 відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належно повідомлялася про розгляд справи 23 вересня 2024 року.

Посилання апелянтки на те, що вона у цей період тимчасово перебувала в м. Одеса та не отримувала повістку про розгляд справи, не має значення для справи і не свідчить про її неналежне повідомлення, оскільки остання, будучи обізнаною про розгляд вказаної справи судом, не повідомила суду іншу адресу чи інші засоби для отримання судової повістки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 березня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк