Справа №345/520/25
Провадження № 2/345/510/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

18.03.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Сухарник І.І., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.1-7).

Позов мотивує тим, що 28.08.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/34339/82/891669, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72 у відповідності до умов якого до Позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №010/34339/82/891669 від 28.08.2020. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 26.07.2024 до договору відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 сума заборгованості відповідача становить 41409,33 грн, з яких: 41409,33 грн основної суми боргу.

07.05.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №78623442. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021р. між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики №78623442 від 07.05.2023. Відповідно до реєстру боржників № 129 від 22.11.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р. сума заборгованості Відповідача становить 36000,00 грн., з яких: 9000,00 грн. основна сума боргу, 27000,00 грн. заборгованість за відсотками.

16.02.2022 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /768392. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 12.08.2022 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №/768392 від 16.02.2022. Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 сума заборгованості відповідача становить 7341,75 грн., з яких: 3500,00 грн. основна сума боргу, 3841,75 грн. заборгованість за відсотками.

Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав зобов`язання. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 84751,08 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами відповідачу було надіслано поштою, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Як визначено в ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, дійшов висновку відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором позики №78623442 від 07.05.2023 в розмірі 36000,00 грн, то слід зазначити наступне.

07.05.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №78623442. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.22-24).

В п.2 договору зазначені основні умови кредитування: сума позики 9000,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 2,5% (2,7% за понадстрокове користування позикою). В п.4 договору вказано, що проценти нараховуються щоденно. Відповідно до п.1 договору позики №78623442: позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Також в п.28 договору (адреси та реквізити сторін) зазначено рахунок позичальника: НОМЕР_1 (а.с.22-23). Додатком № 1 до договору позики №78623442 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.24).

Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до п. 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача становить 36000,00 грн, з яких: 9000,00 грн основна сума боргу, 27000,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.30). Також до матеріалів справи додано додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.29), додаткову угоду № 13 від 22.11.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.28), акт прийому-передачі Реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.29).

Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача станом на 30.04.2024 становить 36000,00 грн (а.с.31).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:

1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;

2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);

3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним;

4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;

5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

В вищезазначеному випадку договір факторингу за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором позики укладено 14.06.2021, а договір позики №78623442 укладено 07.05.2023. Правовідносини за вказаним договором позики виникли значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже, є всі підстави вважати, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» невизначені вимоги, оскільки жодної вимоги до відповідача на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 36000,00 грн за договором позики №78623442 від 07.05.2023, оскільки позивач не набув права вимоги за таким договором.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №010/34339/82/891669 від 28.08.2020 в розмірі 41409,33 грн та за кредитним договором № /768392 від 16.02.2022 в розмірі 7341,75 грн, то слід вказати таке.

Судом встановлено, що 28.08.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/34339/82/891669, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. ОСОБА_1 28.08.2020 особисто підписав заяву про відкриття карткового рахунку на надання кредиту «Кредитна картка» №010/34339/82/891669 (а.с.9), паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування (а.с.10), а також отримав платіжну карту, про що надав розписку (а.с.11). Відповідач ОСОБА_1 також надав банку копію своїх паспортних даних (а.с.12-13).

24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, які вказані в реєстрах боржників (а.с.15-17). Відповідно до реєстру боржників № 2 від 26.07.2024 до договору відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 сума заборгованості відповідача за кредитним договором №010/34339/82/891669 становить 41409,33 грн, з яких: 41409,33 грн основної суми боргу (а.с.18).

Після відступлення права вимоги позивачем жодних відсотків по кредитному договору № №010/34339/82/891669 від 28.08.2020 не нараховувалося. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу відповідача станом на 31.12.2024 становить 41409,33 грн (а.с.14).

16.02.2022 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /768392. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. В договорі № /768392 зазначені основні умови кредитування, зокрема в розділі 1 даного договору зазначено, що сума кредиту складає 3500,00 грн, строк кредиту 25 днів, процентна ставка становить 1,25% в день (456,25% річних). Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі на реквізити банківської карти клієнта. В розділі 7 даного договору зазначено рахунок позичальника: НОМЕР_1 (а.с.37-40).

12.08.2022 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, які вказані в реєстрах боржників (а.с.41-42). Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 сума заборгованості відповідача за кредитним договором №/768392 становить 7341,75 грн., з яких: 3500,00 грн. основна сума боргу, 3841,75 грн. заборгованість за відсотками (а.с.44).

Після відступлення права вимоги позивачем жодних відсотків по кредитному договору № /768392 від 16.02.2022 не нараховувалося. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу відповідача станом на 30.04.2024 становить 7341,75 грн (а.с.45).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем укладено з первісними кредиторами (кредитодавцями): кредитний договір №010/34339/82/891669 від 28.08.2020, кредитний договір № /768392 від 16.02.2022. З матеріалів справи вбачається, що договори факторингу щодо передачі прав вимоги за цими договорами укладено у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини, а тому вони підлягають до виконання. З матеріалів справи вбачається, що всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту та відсотків ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Це підтверджується розрахунками заборгованості, наданими позивачем. Відповідачем даний факт не спростовується та не заперечується.

Враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитні договори, не виконує їх істотні умови щодо порядку та строків погашення кредитів та процентів за користування ними, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №010/34339/82/891669 від 28.08.2020 та кредитним договором № /768392 від 16.02.2022 підлягає до задоволення.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 48751,08 грн, в тому числі за:

- кредитним договором № №010/34339/82/891669 від 28.08.2020 в розмірі 41409,33 грн з яких 41409,33 грн заборгованості за основною сумою боргу (заборгованість станом на 31.12.2024);

- кредитним договором № /768392 від 16.02.2022 в розмірі 7341,75 грн з яких 3500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; 3841,75 грн заборгованості за відсотками (заборгованість станом на 30.04.2024).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1741,71 гривень судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (57,52%).

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ідентифікаційний код юридичної особи 35625014, місцезнаходження м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ІВАN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість у загальному розмірі 48751,08 грн, в тому числі за:

- кредитним договором № №010/34339/82/891669 від 28.08.2020 в розмірі 41409,33 грн з яких 41409,33 грн заборгованості за основною сумою боргу (заборгованість станом на 31.12.2024);

- кредитним договором № /768392 від 16.02.2022 в розмірі 7341,75 грн з яких 3500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу; 3841,75 грн заборгованості за відсотками (заборгованість станом на 30.04.2024).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1741,71 гривень сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В задоволенні решти позову відмовити.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: