КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року

справа №760/34814/21

провадження № 22-ц/824/949/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Правдивець Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, постановленого під головуванням судді Ішуніної Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_5 , без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 03 березня 2006 року;

Визнати майно набуте під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період з січня 2004 року по березень 2006 року спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на наступне майно: частину квартири АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки розміром 0,1010 га кадастровий номер :03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, вартістю 557 347 грн.

Свої вимоги, обґрунтовувала тим, що з лютого 2004 року вона з ОСОБА_5 почали мешкати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_2 . З цього часу, у них склалися відносини, що притаманні подружжю: вони мешкали разом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, разом відпочивали та проводили вільний час. 03 березня 2006 року вони зареєстрували шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_5 удочерив її дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказувала, що у вересні 2004 року вона та ОСОБА_5 за спільні кошти придбали земельну ділянку розміром 0,1010 га кадастровий номер :03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.

21 лютого 2006 року нею було продано належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , а отримані кошти 22 лютого 2006 року були сплачені в якості першого внеску за квартиру по АДРЕСА_3 . Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 було видано на ім`я ОСОБА_5 .

25 січня 2010 року ОСОБА_5 частину вищевказаної квартири подарував дочці ОСОБА_6 .

19 травня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_5 був розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва, однак після розірвання шлюбу вони продовжували жити разом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н. В. із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вважала, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:013:0050, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області придбані під час спільного її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , за спільні кошти, угод щодо вказаного майна між ними не укладалося, тому воно є спільною власністю, їхні частки у власності є рівними та їй належить частина у зазначеному вище майні.

У грудні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Н. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак в усній розмові нотаріус повідомила, що позивачу необхідно звернутися до суду щоб довести набуття майна в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 .

У зв`язку з вищевикладеним вона звернулася до суду з указаним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по 03 березня 2006 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 512,50 грн в рівних частках з кожного, тобто по 4 256, 25 грн

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та постановити нове, яким позов у цій частині задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішення в частині, що стосується визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки, не відповідає вимогам чинного ЦПК України. Зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ст. 60 СК України, а саме безпідставно покладено на позивача обов`язок доведення обставин, які презюмуються згідно вимог законодавства, та спростування яких покладено на сторону відповідача. Судом першої інстанції не було надано значення факту, який слід розглядати як вклад позивача у купівлю земельної ділянки, а саме що на момент придбання даного майна подружжя проживало в квартирі позивачки, тобто не витрачалися на оренду житла, що дозволило їм придбати дану ділянку. Крім того, позивачка мала власний дохід, що витрачався на потреби сім`ї в тому числі на придбання земельної ділянки.

03 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про визнання позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити..

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, спільного бюджету, спільного відпочинку та ведення спільного господарства, тому з 01 січня 2004 року до 03 березня 2006 року судом встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спірна квартира була придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі, при цьому позивачем надавались кошти на її придбання і до укладення шлюбу, тому суд вважав квартиру спільною сумісною власністю.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на частину земельної ділянки, суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивачем були надані кошти на придбання вищевказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 березня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03 березня 2006 року.

Після укладення шлюбу ОСОБА_5 удочерив дочку позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 01 грудня 2021 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 жовтня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_1 .

21 вересня 2004 року було придбано земельну ділянку площею 1010 кв. м, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, для ведення садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки.

На підставі вказаного договору 09 березня 2006 року на ім`я ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії АГ № 161367.

Згідно із свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2006 року померлому ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

25 січня 2010 року ОСОБА_5 подарував частину вищевказаної квартири своїй дочці ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування частки квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю.

Згідно з інформаційною довідкою від 10 грудня 2021 року № 52155, наданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована на праві власності за: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках (по частки).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20) та постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № справа № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20).

Так, з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 73872728 від 16 листопада 2021 року, вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 28 листопада 2006 року до 11 жовтня 2021 року.

Факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_5 підтверджується фотокартками ОСОБА_5 з маленькою дочкою позивача у 2004-2005 роках, спільного святкування подій та сімейних зустрічей.

Відповідно до договору-замовлення № 24.9139П на організацію та проведення поховання від 19 жовтня 2021 року та договору-замовлення від 17 жовтня 2021 року № 001 на придбання предметів і послуг похоронного призначення, ритуальні послуги, пов`язані з організацією та проведенням поховання ОСОБА_5 , були замовлені та оплачені позивачем.

З наданої позивачем довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі міста Києва від 20 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснила поховання померлого ОСОБА_5 .

Обставини спільного проживання однією сім`єю підтвердили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 підлягають задоволенню з 01 січня 2004 року до 03 березня 2006 року на підставі норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами спору та обставин , встановлених судом.

Судом також установлено, що 21 лютого 2006 року позивач продала належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири.

Зазначені кошти надала ОСОБА_5 для сплати першого внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на виконання договору № 44 про участь у фонді фінансування будівництва, що підтверджується відповідним договором від 21 лютого 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю. П. та зареєстрованим в реєстрі № 1465, а також заявою на переказ готівки від 22 лютого 2006 року згідно з договором № 44 про участь у фонді фінансування будівництва.

Із заяви на переказ готівки від 13 квітня 2006 року вбачається, що решту суми за вищевказану квартиру ОСОБА_5 було внесено вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, та свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_5 видано 08 листопада 2006 року, тобто під час перебування у шлюбі.

Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вищевказану квартиру було придбано позивачем та ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі, при цьому, позивачем надавалися кошти на її придбання і до укладення шлюбу, тому спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Що стосується визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки та визнання права власності за позивачем на її частину, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц зазначено, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення, придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуто), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом вірно встановлено, що на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки позивач не надала докази, з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на її придбання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: