РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Мукачево Справа №303/1011/25

2/303/296/25

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від імені якого діє Пархомчук Сергій Валерійович звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №181061 від 03.03.2021 в сумі 10080,00 грн (в т.ч.: 2000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 8080,00 грн заборгованість за процентами).

Також у змісті позову зазначено орієнтовний розмір судових витрат понесених стороною позивача в сумі 12922,40 грн, що складаються зі сплати судового збору 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу 10500,00 грн.

На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі.

Попередньо позивачем було додано до позовної заяви докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (а.с. 40-42).

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

24 лютого 2025 року від представника позивача Пархомчука С.В. через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява про розподіл судових витрат.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

3 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЗАЙМЕР» (надалі -Позикодавець) та ОСОБА_1 (надалі Позичальник) було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №181061 від 03.03.2021 року (надалі Договір), згідно з яким Позикодавець надав ОСОБА_1 кредит у сумі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору сторони погодили, що кредит надається строком на 21 день, тобто до 23.03.2021. Строк дії договору 21 день, але в будь якому випадку, Договір діє до повного його виконання сторонами.

Згідно з пунктом 1.3. Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу.

За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту (пункт 1.5 Договору).

По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи, суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка діяла на час укладення Договору до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, в тому числі, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» було укладено в електронній формі (дистанційно) Договір, який відповідач підписав за допомогою накладення електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора. Наведене також підтверджується довідкою про ідентифікацію виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (а.с. 19).

Як вбачається з інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 10.01.2025 №919/01, дане Товариство, як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція (тип транзакції: видача), за номером платіжної картки НОМЕР_1 у сумі 2000,00 грн - 03.03.2021 (а.с. 45).

Таким чином, суд вважає доведеним факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» відповідачу кредитних коштів за Договором, оскільки саме реквізити цієї платіжної картки НОМЕР_1 були зазначені Позичальником у реквізитах Договору.

Доказів щодо повернення кредитних коштів відповідачем за Договором та сплати процентів за користування кредитними грошима, матеріали справи не містять.

Водночас, суд не погоджується з тим, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги до відповідача за Договором як правонаступника прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (а.с. 31-39).

Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

На підтвердження факту переходу права вимоги до відповідача за Договором уповноваженим представником позивача надано до суду копію договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року та витяг з Реєстру боржників за іншим договором факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, а тому цей витяг з Реєстру боржників не може вважатися належним доказом по справі (а.с. 31-39).

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, Фактор (ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») заміняє Клієнта (ТОВ «ЗАЙМЕР») у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Під «реєстром боржників» відповідно до пункту 2 договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021, розуміється погоджена сторонами форма Реєстру боржників з переліком їх особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у клієнта, разом з додатком у електронному вигляді бази даних. Форма Реєстру боржників наведена в додатку №1 до цього договору, форма електронного Реєстру боржників в додатку №1.1. до цього договору.

Поряд з цим, позивач не надав суду додаток №1 та додаток №1.1 до вищезазначеного договору факторингу, у зв`язку чим, встановити, яка саме форма Реєстру боржників була погоджена ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не виявляється можливим.

Крім того, відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.1 договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021 за фактом передачі Реєстру боржників сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників (додаток №2). Відповідної копії Акту приймання-передачі Реєстру боржників позивач також до суду не надав.

Таким чином, матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України, які б надавали суду об`єктивну можливість встановити, що на підставі договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку недоведеністю.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами .

Частиною першою та другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Такий чином, судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн слід покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», 04080, м.Київ, вул. Кирилівська, буд.82, офіс 7, .

Представник позивача: Пархомчук Сергій Валерійович, 08157, с.Софіївська Борщагівка, пр-т Героїв Небесної Сотні, 26/9, Київська область.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Кость