Справа № 523/5951/24
Провадження № 2/522/1479/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бондар В.Я.

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.04.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 330 375,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 09.10.2022 по 20.03.2023 штаб-старшина ОСОБА_1 проходи службу в 1 загоні морської охорони на посаді старшого розвідника начальника групи (водія) групи автомобільного забезпечення оперативно-розшукових підрозділів регіонального відділення автотехнічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення (берегової бази). 21.10.2022 приблизно о 13:30 год відповідач, керуючи службовим автомобілем Renault Express НН 506 В, рухаючись по вул. Сєровій, не надав перевагу у русі автомобілю Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_2 , який рухаючись по вул. Розкидайлівській також виїхав на перехрестя з вул. Сєрова та скоїв з ним зіткнення. Свою провину відповідач визнав та був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП постановою Приморського районного суду м.Одеси від 21.11.2022 у справі №522/15729/22. 12.01.2023 власник пошкодженого автомобіля Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до в/ч НОМЕР_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 у справі №522/914/23 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 307 550 грн та судовий збір у розмірі 3 075,50 грн. Додатковим рішенням від 26.09.2023 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 19 750 грн. Позивач виконав рішення суду та сплатив ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 330 375,50 грн, тому отримав право регресної вимоги до працівника з вини якого було заподіяну шкоду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024, справа була передана судді Свяченій Ю.Б.

Ухвалою судді Свяченої Ю.Б. від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18-19).

До суду 21.10.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про визнання позову (а.с.66).

До суду 28.10.2024 надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача:

- грошові кошти виплачені на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 по справі №522/914/23 у розмірі 307 550,50 грн в порядку регресу;

- грошові кошти виплачені на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 по справі №522/914/23 у розмірі 3 075,50 грн (судовий збір) в порядку регресу;

- грошові кошти виплачені на виконання додаткового рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26.06.2023 у розмірі 19 750 грн;

- судові витрати у розмірі 4 956 грн (а.с.72).

Сукупний розмір заявлених первинних позовних вимог змінився на 50 копійок, в позові позивач просив стягнути 330 375,50 грн, в заяві про уточнення просить стягнути кошти в загальному розмірі 330 376 грн.

На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №83/25 від 16.01.2025 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17.12.2024 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з поданням заяви про відставку», по справі було проведено 17.01.2025 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа була передана судді Бондарю В.Я.

У період з 20.01.2025 по 22.01.2025 суддя Бондар В.Я. перебував у відпустці, у зв`язку з чим справа передана судді 23.01.2025.

Ухвалою від 23.01.2025 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я., прийнято до розгляду заяву Військової частини НОМЕР_1 про уточнення позовних вимог, яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 11.03.2025.

У судове засідання 11.03.2025 2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник позивача ОСОБА_4 11.03.2025 звернувся до суду 11.03.2025 з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Заяву про уточнення позовних вимог просив залишити без розгляду.

На підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України заяву по уточнення позовних вимог слід залишити без розгляду.

Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 17 березня 2025 року.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що заява про визнання позову не суперечить закону, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2022 року приблизно о 13:30 год з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Renault Express, державний номерний знак НОМЕР_3 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої механічні пошкодження отримав транспортний засіб Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2022 року у справі №522/15729/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.45-46).

Автомобіль Renault Express, державний номерний знак НОМЕР_3 , на час ДТП був власністю НОМЕР_4 загону морської охорони та перебував без страхового полісу (а.с.61).

ОСОБА_1 наказом №419-ОС командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 09.10.2020, зарахований до списку особового складу та призначений на посаду старшого розвідника начальника групи (водія) групи автомобільного забезпечення оперативно-розшукових підрозділів регіонального управління відділення автотехнічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення (берегової бази) (а.с.6).

Наказом №75-ОС від 20.03.2023 командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 виключено зі списку особового складу (а.с.7).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.06.2023 у справі №522/914/23 стягнуто з Військової частин № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 307 550 грн та судовий збір у розмірі 3 075,50 грн (а.с.8).

Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2023 у справі №522/914/23 стягнуто з Військової частин № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 19 750 грн (а.с.9-10).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.06.2023 не оскаржувалося, а додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2023 залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 (а.с.11).

12.07.2023 В/ч НОМЕР_1 перевела на рахунок ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП на ім`я ОСОБА_2 на виконання рішення від 23.06.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 307 550 грн, про що свідчить платіжна інструкція №950 від 12.07.2023 (а.с.12).

26.07.2023 В/ч НОМЕР_1 перевела на рахунок ОСОБА_5 відшкодування судового збору на ім`я ОСОБА_2 на виконання рішення від 23.06.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 3 075,50 грн, про що свідчить платіжна інструкція №1055 від 26.07.2023 (а.с.13).

05.04.2024 В/ч НОМЕР_1 перевела на рахунок ОСОБА_5 відшкодування витрат на професійну правову допомогу на ім`я ОСОБА_2 на виконання рішення від 26.09.2023 по справі №522/914/23, у розмірі 19 750 грн, про що свідчить платіжна інструкція №687 від 05.04.2024 (а.с.14).

Таким чином, позивач сплатив ОСОБА_2 на виконання рішення та додаткового рішення суду про стягнення шкоди спричиненої внаслідок ДТП грошові кошти у загальному розмірі 330 375,50 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191ЦК).

Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки Військова частина НОМЕР_1 виконало обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача 330 375,50 грн, тобто розмір фактично виплаченого відшкодування майнового збитку, судовий збір та витрати на правову допомогу, які стягнуті з Військової частини НОМЕР_1 у справі № 522/914/23.

Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подані позову судовий збір у розмірі 4 956 грн (а.с.15).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) в порядку регресу грошові кошти у розмірі 330 375 (триста тридцять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 956 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 березня 2025 року.

Суддя В.Я.Бондар