ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1760/24 Номер провадження 22-ц/814/1418/25Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене суддею Путря О.Г., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2013 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 грн щомісячно на частку усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісяця, починаючи з 13.01.2013, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду перебуває на виконанні у державній виконавчій службі, відповідач має заборгованість по аліментах. Зазначила, що аліменти у розмірі 600 грн, які стягуються з відповідача згідно рішенням суду від 13.01.2013, є мізерними і не покривають витрати на утримання неповнолітнього сина. Відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, має стабільний заробіток, його матеріальний стан покращився, розмір визначених рішенням суду аліментів є недостатнім для задоволення потреб дитини.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2014 року в розмірі 600 грн, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з часу ухвалення Полтавським районним судом 13.01.2014 рішення про стягнення аліментів у розмірі 600 грн з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , минув значний проміжок часу. Розмір присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оцінивши надані у справі докази у їх сукупності, встановивши факт перебування на утриманні відповідача, окрім сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина від іншого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи стан здоров`я дитини та платника аліментів, матеріальне становище сторін, зважаючи на реальні і розумні потреби у матеріальному утриманні дитини, зростання щорічних потреб дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, суд першої інстанції визнав за можливе змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2014 у розмірі 600 грн, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Зазначений розмір аліментів має забезпечити право неповнолітнього ОСОБА_3 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач у судовому засіданні визнавав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у повному обсязі, однак з невідомих на те позивачу причин суд першої інстанції визначив 1/6 частину. Як в самій заяві відповідача, так і у рапорті зазначено, що його теперішня дружина має інвалідність ІІІ групи з дитинства і на це зверталася увага у судовому засіданні, однак суд все ж таки зазначає у своєму рішенні ІІ групу, про те, що його дружина є інвалідом з дитинства це факт, який вже мав місце і не є набутим, а тому не може бути новою підставою для зміни розміру стягнення аліментів. За наявності цього факту відповідач одружився, знаючи, що вона має інвалідність і вона народила дитину, тобто відповідач розумів свою відповідальність та наслідки. Також, згідно з наданими розрахунками щодо сплати аліментів та відомостей з ДРФОПП вбачається, що ОСОБА_2 9 років не сплачував аліментів взагалі, у результаті чого був накладений арешт на земельний пай відповідача. Після того, як відповідач був призваний на військову службу та отримував дохід, виплати та компенсації, він також не сплачував аліменти і лише після звільнення для того щоб продати земельний пай у березні 2024 відповідач погасив заборгованість по аліментам, маючи намір зняти арешт з земельного паю, та продав його за 330 000 грн, при цьому, жодним чином не допомагаючи дитині від першого шлюбу та не цікавлячись його життям взагалі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідач має на утриманні пасинка сина від іншого шлюбу другої дружини, однак, жодного документа, що він перебуває на його утриманні, не надано, крім того, ця дитина має батька, який не позбавлений батьківських прав та має обов`язки по його вихованню та його утриманню. Тобто, вказані обставини (сімейні, матеріальні, щодо стану здоров`я) вже існували до призначення аліментів, не є такими, які змінилися після їх призначення, а тому не можуть бути визнані як підстави для зменшення розміру аліментів. Суд першої інстанції необгрунтовано вказав на те, що підставою для часткового задоволення позовних вимог є наявність дитини від другого шлюбу, однак, само по собі народження дитини у другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив про недоцільність сплачувати аліменти у розмірі частки всіх доходів, оскільки має на утриманні інших дітей.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9), від якого мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісяця, починаючи з 13.01.2013, і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10-12).

26.03.2024 було відкрито ВП №74524499 на підставі виконавчого листа №545/4883/13-ц, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 600 гривень, починаючи з 23.04.2013, і до його повноліття, щомісячно (а.с. 14).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2024, складеним старшим державним виконавцем Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білокінь Ю.А., заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня (а.с. 62,63), що не заперечувалося у судовому засіданні представником позивача.

Згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 , яке видане 20.02.2015 Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, з 20.02.2015 ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 38).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще одну дитину малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини Міністерства оборони України, ОСОБА_2 10.04.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 32).

Встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату/дохід. Так, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 12.12.2024 (за період з 1 кварталу 2024 по 3 квартал 2024) вбачається, що ОСОБА_2 у січні місяці 2024 В/Ч НОМЕР_4 нараховано дохід у розмірі 84 519,36 грн, у лютому місяці 2024 В/Ч НОМЕР_4 нараховано дохід у розмірі 88 704,03 грн, у березні 2024 В/Ч НОМЕР_4 нараховано дохід у розмірі 123 425,86 грн. Крім того, у березні місяці 2024 за продаж нерухомого майна ОСОБА_2 нараховано дохід у розмірі 330 000 грн. У квітні місяці 2024 В/Ч НОМЕР_4 нараховано дохід у розмірі 120 532,39 грн (примітка - звільнений з роботи 09.04.2024), у серпні місяці 2024 ПП «Явір-2000» нараховано дохід у розмірі 5 805,60 грн (з приміткою - дата прийому на роботу 12.08.2024), у вересні місяці 2024 КП «Полтавська ОСПК» ПОР нараховано дохід у розмірі 45,90 грн та ПП «Явір-2000» нараховано дохід у розмірі 8 721,90 грн (а.с. 78).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини 1статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень частини 3статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертійстатті 155 Сімейного кодексу України.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількистаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182,183,184 Сімейного кодексу України).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій суміза виборомтого з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому чинним законодавством не передбачено будь-яких умов, при наявності яких стягувач аліментів може просити про зміну способу стягнення аліментів.

Тобто законом передбачено право стягувача аліментів просити визначити їх у твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів без будь-яких умов.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №759/22898/20 (провадження №61-7913св22).

При вирішенні справи суд враховує потреби та інтереси дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, а також вимоги ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є зміна розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2013 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 грн щомісячно на частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.02.1991, встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Із положень частини першої статті 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як передбачено частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості один із батьків має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У такому випадку частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а також тверда грошова сума аліментів визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і дітей.

Визначений рішенням суду розмір аліментів не вважається незмінним.

Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення статті 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Право стягувача або платника аліментів вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у статті 182 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, в силу статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, та навпаки).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 (справа №6-143цс13), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Указаний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 30.06.2020 (справа №343/945/19), від 12.01.2022 (справа №545/3115/19), від 22.08.2022 (справа №712/6313/21).

Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 (справа №152/100/18) не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні майже аналогічного спору не підлягає застосуванню стаття 192 СК України. При цьому Верховний Суд зазначив, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 (справа №372/2393/17).

У постанові Верховного Суду від 26.10.2022 (справа №759/22898/20) зазначено, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги для зменшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі №367/10126/19 (провадження №61-17218св24) зауважив, що у цій справі, змінюючи спосіб стягнення аліментів, апеляційний суд виходив із встановленого законодавством мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2013 у справі №522/1442/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання дочки меншу суму, а саме 486 грн, починаючи від дня пред`явлення позову - з 21.01.2013, і до повноліття дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2013 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісячно, починаючи з 13.01.2013, і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10-12).

Згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 , яке видане 20.02.2015 Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, з 20.02.2015 ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 38).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще одну дитину малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини Міністерства оборони України, ОСОБА_2 10.04.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 32).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягнуті з відповідача аліменти за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2014 у розмірі 600 грн є недостатніми, оскільки вказаний розмір аліментів суперечать положенням СК України про те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , наявність у нього інших дітей, а також обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення малолітньої дитини.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру та способу аліментів, які стягнуті заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.01.2014 у розмірі 600 грн, та про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у судовому засіданні визнавав позовні вимоги у повному обсязі, а суд першої інстанції визначив 1/6 частину, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки у судових засіданнях суду першої інстанції 09.10.2024 та 12.12.2024 відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги визнавалися частково, а саме у розмірі 1/6 частини заробітку, що підтверджується протоколами судових засідань №3460621 та №3783369 (а.с. 64, 79-80).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у рішенні суду зазначено, що друга дружина відповідача має ІІ групу інвалідності та те, що відповідач має на утриманні пасинка сина від іншого шлюбу другої дружини, то ці доводи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції не грунтується на вказаних доводах, а ухвалене на підставі інших наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 9 років не сплачував аліментів, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки станом на день розгляду справи у суді першої інстанції заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач продав земельний пай за 330 000 грн, то ці доводи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необгрунтовано вказав на те, що підставою для часткового задоволення позовних вимог є наявність дитини від другого шлюбу, то ці доводи також не впливають на законність рішення суду першої інстанції і не є підставою для його скасування.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з визначеним судом розміром аліментів, однак така незгода не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов