Провадження №22-ц/824/2167/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 квітня 2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача, внаслідок якої пошкоджено автомобіль останнього. Автомобіль винної особи у ДТП був застрахований ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до укладеного між сторонами договору. У зв`язку із ДТП позивач звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування та надалі отримав відшкодування шкоди у розмірі 37 155,73 грн., яка не покриває збитків, що були понесені позивачем у зв`язку із проведенням відновлювального ремонту, що становить - 196 950,00 грн. Розмір страхового відшкодування становить - 133 294,00 грн., з яких виплачено 37 155,73 грн. Страховою компанією необхідно здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 102 138,27 грн.

У зв`язку з викладеним та посилаючись на положення статей 629, 979 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням заяви від 21.02.2024 року, позивач просив суд позов задовольнити, стягнути на його користь з відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» несплачене страхове відшкодування у розмірі 102 138,27 грн; з ТОВ «Рівнетеплоенерго» різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в розмірі 63 656,00 грн; з ТОВ «Рівнетеплоенерго» моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн; з ТОВ «Рівнетеплоенерго» витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 500,00 грн. Просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 86 987 грн. 33 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 380, 33 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09 серпня 2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що за рахунок ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 має бути компенсовано належне страхове відшкодування в розмірі 102 138 грн. 27 коп. Крім того, посилається на те, що різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 63 656,00 грн. на користь позивача має бути відшкодовано ТОВ «Рівнетеплоенерго». Вважає, що суд не об`єктивно вирішив дану справу та дійшов неправильного висновку про відсутність підстав стягнення вказаного розміру матеріальної шкоди. Зазначає, що сам факт пошкодження належного транспортного засобу, спричинив для ОСОБА_1 моральні страждання, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця винуватої особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та заявлений розмір якої - 10 000 грн., на його думку є співмірним з обсягом понесених душевних страждань.

У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» також подано апеляційну скаргу, у якій не погоджуючись з рішенням суду, відповідач зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи. Зазначає про те, що суд стягнув з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» розмір невиплаченого страхового відшкодування, виходячи із фактично витрачених коштів на проведення відновлюваного ремонту транспортного засобу, без врахування його зносу, тому відповідач категорично не погоджується з розміром несплаченого страхового відшкодування, зазначеного у рішенні суду. При цьому вказав, що частково визнає позовні вимоги про страхове відшкодування в розмірі 55 103 грн. 33 коп. Посилалося також на відсутність підстав для стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 500 грн. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 55 103 грн. 33 коп.

18 лютого 2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Демиденка В.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату та час.

В обґрунтування вказаної заяви адвокат зазначив, що бере участь у розгляді кримінальної справи в Соснівському районному суді м. Черкаси, яка призначена на 20.02.2025 року на 10:00.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву, зазначає, що вона не підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи до цього призначався на 05.12.2024 року, однак за клопотанням адвоката Демиденка В.А. був відкладений, тому повторне клопотання про відкладення справи не може вважатися належним. Крім того, в судове засідання не з`явився і сам ОСОБА_1 , жодного обґрунтування неможливості з`явитися в судове засідання до суду не подав.

Таким чином, аналізуючи вказані обставини в комплексі, суд дійшов висновку про безпідставне затягування стороною позивача розгляду справи.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Суть доводів ОСОБА_1 полягає насамперед в безпідставному з його точки зору виключенні із суми відшкодування вартості заміни кришки багажника автомобіля, а також відмови у стягненні моральної шкоди.

З даного приводу суд першої інстанції навів належні та обґрунтовані аргументи, з якими погоджується і колегія суддів.

Як убачається з апеляційної скарги, вказані доводи фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

У той же час, як убачається з оскаржуваного рішення, розмір відшкодування було вирахувано судом без врахування коефіцієнту фізичного зносу, що не відповідає вимогам ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як з позовної заяви, так і з позиції апелянта ОСОБА_1 в його апеляційній скарзі вбачається заявлення вимог про стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування завданої шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу стосовно запчастин, використаних при ремонті.

Дане питання було покладене і в основу позиції приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в його апеляційні скарзі.

Зокрема з даного приводу апелянтом наведено такі аргументи:

Відповідно до звіту №А05-12 про оцінку автомобіля «Porsche Macan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 29.05.2023 року, проведеного на замовлення Позивача, пошкоджений транспортний засіб мас коефіцієнт фізичного зносу, що складає Ез= 0,47. З наряду-замовлення ФОП / ОСОБА_3 від 01.07.2023 року №50 та акту виконаних робіт від 01.07.2023 року No 50 вбачається, що для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди т/з «Porsche Macan», складових частин, що були пошкоджені, на нові.

Факт наявності фізичного зносу на пошкодженому т/з «Porsche Macan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не оспорювався у судових засіданнях ні Позивачем, а ні Відповідачем.

Зокрема для визначення розміру несплаченого страхового відшкодування позивачем був зроблений наступний розрахунок: 169 800 грн. (вартість запчастин згідно акту виконаних робіт) (1-0,47) 89 994 грн. 89 994 грн. + 43 300грн. (вартість робіт згідно акту виконаних робіт) = 133 294 грн.».

Водночас, суд першої інстанції, дійшов хибних висновків, стягнувши зі страховика розмір невиплаченого страхового відшкодування, виходячи із фактичних витрат відновлювального ремонту пошкодженого т/з без урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Розмір несплаченого страхового відшкодування повинен бути розрахований наступним чином: (169 800 грн. - 67 600 грн.) Х (1-0,47) = 54 166 грн. (вартість запчастин згідно з акту виконаних робіт без врахування вартості кришки багажника та з врахування коефіцієнту фізично зносу); 54 166 грн. + 43 300 грн. -42 362,67= 55 103,33 грн. (розмір несплаченого страхового відшкодування, виходячи із розміру фактично сплачених позивачем коштів на ремонт відновлювального т/з з урахуванням зносу).

Колегія суддів в повній мірі погоджується з наведеною позицією приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та вважає за необхідне перерозподілити кошти, що стягнуті в рамках даної справи.

Верховний Суд, щодо практики застосування ст. 29, ст. 32 Закону України, у постановах від 12.03.2018 року у справі № 910/5001,17: від 06.02.2018 року у справі 910/3867/16; від 14.05.2018 року у справі №910/5092/17, зробив висновки, що якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові, Страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого ТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір матеріальної шкоди, який має бути відшкодований позивачу в рамках даної справи становить 129 350, 00 грн (196 950, 00 грн - загальна вартість ремонту з вирахуванням вартості кришки багажника у розмірі 67 600, 00 грн), щодо якої суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її відшкодування).

При цьому, зважаючи на вже сплачену страхову компенсацію в рамках даного випадку страхового відшкодування у розмірі 42 362, 67 грн, враховуючи ліміт відповідальності страховика, з страхової компанії з врахуванням коефіцієнту зносу запчастин, має бути стягнуто 55 103, 33 грн.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, саме власник автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , що був забезпечений страхувальником ТОВ «Рівнетеплоенерго» має сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ТОВ «Рівнетеплоенерго» становить 31884, 00 грн (129 350, 00 грн - 42 362, 67 грн +55103, 33 грн).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині присуджених до стягнення сум.

У разі зміни чи скасування рішення суду апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи апеляційний суд дійшов висновку, що до стягнення підлягають 51, 06 % із заявлених позивачем коштів. Саме в такій пропорції мають бути розподілені судові витрати по справі.

У рамках розгляду справи позивач сплатив 2 766, 54 грн судового збору в суді першої інстанції та 4149, 81 грн судового збору в апеляційному суді.

Крім того, позивачем було витрачено 3500, 00 грн на проведення експертного дослідження.

Колегія суддів не поділяє позицію приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» щодо відсутності підстав для розподілу вказаних витрат.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Тому вартість такого дослідження відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки дане дослідження застосовувалось судом при вирішення справи, підстав для виключення його зі складу судових витрат суд не вбачає.

Вказані витрати були анонсовані у попередніх розрахунках судових витрат в позовній заяві.

Зважаючи співвідношення задоволених та відхилених позовних вимог сумарно позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 5 318, 59 грн.

З них, зважаючи на співвідношення вимог до кожного з відповідачів, 3369, 32 грн мають бути відшкодовані приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», 1949, 27 грн - ТОВ «Рівнетеплоенерго».

При поданні апеляційної скарги приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було сплачено 1816, 80 грн. За таких умов, зважаючи на співвідношення задоволених та відхилених позовних вимог, позивач має відшкодувати приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» 889, 14 грн.

На підставі наведеного, застосовуючи зустрічне зарахування, суд дійшов висновку, що остаточно з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 2480,18 грн, а з ТОВ «Рівнетеплоенерго»-1949, 27 грн судових витрат по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 55 103 (п`ятдесят п`ять тисяч сто три) грн. 33 коп. відшкодування майнової шкоди та 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 18 коп. судових витрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (, адреса місцезнаходження: м. Рівне, вул. Данила Галицького, 27) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) 31 884 (тридцять одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. відшкодування майнової шкоди та 1 949 (одну тисячу дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 27 коп. судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько